Постанова
Іменем України
 
27 вересня 2021 року            
                                                
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/11469/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                  
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
 
на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області
 
в складі судді Янченка А.В. 
 
від 31 травня 2021 року
 
по справі №369/606/21 Києво-Святошинського районного суду Київської області
 
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення заборгованості,
 
                                            В С Т А Н О В И В:
 
В січні 2021 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 106 222 грн 85 коп.
 
Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписав Анкету-заяву №б/н від 03.07.2019, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви. Згідної даної Анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту відповідач отримав кредит у розмірі 88 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
 
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.5 Договору, на підставі якого позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.
 
Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 25.11.2020 складала загальну суму 106 222,85 грн, з яких: 92 625,00 грн - заборгованість за кредитом; 5 187,28 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 8 410,57 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
 
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від                 31 травня 2021 року позов задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 92 625,00 грн.
 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення нарахованих та прострочених відсотків, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, з огляду на доданий до позову паспорт споживчого кредиту, який підписаний 03.07.2019 ОСОБА_1 . В даному паспорті споживчого кредиту відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, загальну вартість кредиту. В паспорті споживчого кредиту сторонами  були досягнуті усі істотні умови кредитного договору, зокрема щодо розміру відсотків, але судом не зазначено в рішенні підстави відхилення даного доказу. 
 
Судом першої інстанції повністю проігноровано судову практику Верховного Суду по аналогічним справам, а саме: постанови Верховного Суду від 04.12.2019 по справі №750/6058/17-ц, від 23.12.2019 по справі №127/7543/17, від 20.02.2020 по справі №382/327/18-ц, від 26.02.2020 по справі №355/1091/17.
 
Вважав, що судом проігноровано факт погодження з відповідачем умов кредитування щодо сплати відсотків, внаслідок чого безпідставно відмовлено в їх стягненні з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем.
 
За вказаних обставин, просив скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.05.2020 в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків, ухваливши в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі. В іншій частині просив залишити рішення суду без змін. 
 
Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Клопотання про продовження строку для подання відзиву до суду не подавав.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що з метою отримання банківських послуг                                        ОСОБА_1 03липня 2019 року звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву №б/н від 03.07.2019.
 
Згідно розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ "ПриватБанк", станом на на 25.11.2020у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором на загальну суму 106 222,85 грн, з яких: 92 625,00 грн - заборгованість за кредитом; 5 187,28 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 8 410,57 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог, оскільки позивач на підтвердження позовних вимог в цій частині не надав доказів, що сторони погодили в кредитному договорі умови щодо розміру відсотків.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.
 
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. 
 
Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки у разі неналежного виконання умов кредитного договору.
 
Суд першої інстанції, встановивши, що в кредитному договорі (Анкета-заява, яка підписана відповідачем) не міститься положень про розмір відсотків за користування кредитом, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.
 
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, яка також врахована судом першої інстанції.
 
З огляду на викладене, посилання в апеляційній скарзі на те, що позичальник в анкеті-заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банкускладає між ним та Банком Договір, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки не підтверджують наявність погодження істотних умов договору кредиту, зокрема щодо розміру відсотків за користування кредитом.
 
Позивач, звертаючись до суду з позовом, не надав до позовної заяви належних та допустимих доказів погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру відсотків та штрафів.
 
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані, а також ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
 
Долучений до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток «Platinum», «World Black Edition», «Wоrld Elite», «Infinite», «VISA Signature» також не доводить факт погодження між сторонами істотних умов, оскільки наданий позивачем Витяг не містить підпису відповідача (а.с. 29-33). Більш того, даний Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт «Platinum», «World Black Edition», «Wоrld Elite», «Infinite», «VISA Signature» не доводить, який тариф було погоджено між Банком та відповідачем щодо розміру відсотків, а містить лише загальні відомості, щодо бізнес обслуговування індивідуальних VIP-клієнтів та включає в себе перелік із 66-ти видів послуг з відповідними тарифами. 
 
Ураховуючи викладене, та зважаючи на те, що умовами Анкети-заяви від 03.07.2019, яка підписана ОСОБА_1 , не передбачено обов`язку останнього щодо сплати відсотків та штрафів, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.
 
Доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги паспорт споживчого кредиту, який на думку позивача, містить істотні умови кредитного договору, зокрема щодо розміру відсотків та штрафів, відхиляються колегією суддів.
 
Дійсно, в матеріалах справи наявна роздруківка, що містить інформацію щодо процентної ставки, яка була долучений позивачем до позовної заяви, а як зазначає позивач у додатках до позовної заяви паспорт споживчого кредитування. Дана роздруківка містить підпис та зазначено підписанта ОСОБА_1 30.09.2019, тобто не в день коли було підписано анкету-заяву №б/н від 03.09.2019. Більше того, даний документ не вказує на те, що між сторонами погоджено істотні умови  щодо розміру відсотків та штрафів.
 
Крім того, дана роздруківка з інформацією містить лише умови кредитування щодо карток типу «Універсальна», «Універсальна Gold», «Platinum», «World Black Edition», «VISA Signature», «MC Wоrld Elite», «Visa Infinite», тоді як в анкеті заяві відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 було видано картку такого типу. При цьому, матеріали справи не містять доказів тотожності анкети-заяви №б/н від 03.07.2019 та паспорту споживчого кредитування від 30.09.2019.
 
Колегія суддів вважає, що судом правомірно не взято до уваги, надану позивачем, копію паспорта споживчого кредиту, оскільки підпис відповідача на цьому документі, який складається з чотирьох сторінок, міститься лише на останній сторінці. До того ж, у цьому документі зазначено умови щодо надання кредитних ліній на сімох карткових рахунках: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Platinum», «World Black Edition», «VISA Signature», «MC Wоrld Elite», «Visa Infinite», та з розміром кредитного ліміту від 50 000,00 грн, 800 000,00 грн відповідно. А у справі, що переглядається, відсутні докази про встановлення відповідачу кредитного ліміту у такому розмірі за конкретним, визначеним картковим рахунком.
 
Також слід зазначити, що в паспорті споживчого кредиту вказано про те, що наведена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною з 30.09.2019 до 15.10.2019, тобто протягом 15 днів.
 
Більше того, у вказаному паспорті споживчого кредиту вказано, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стон, розмір доходів, тощо.
 
Отже, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків та штрафів.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції проігноровано факт погодження між сторонами істотних умов договору, зокрема щодо сплати відсотків. А не зазначення в рішенні суду мотивів не прийняття вищевказаного паспорту споживчого кредитування не спростовує висновку суду щодо відсутності підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення відсотків та штрафів.
 
Доводи апеляційної скарги, що відповідач активував кредитну картку та користувався кредитними коштами, не вказують на погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, щодо сплати відсотків та штрафів, а тому на увагу судової колегії не заслуговують.
 
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків. 
 
Доводи апеляційної скарги, що довідка про умови кредитування є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування, що підтверджено практикою Верховного Суду по аналогічним справам, а саме: постанови Верховного Суду від 04.12.2019 по справі №750/6058/17-ц, від 19.09.2019 по справі №127/7543/17, від 12.02.2020 по справі №382/327/18-ц, від 26.02.2020 №127/7543/17 не приймаються до уваги судової колегії. 
 
Зокрема, що стосується правового висновку Верховного Суду в постанові від 04.12.2019 по справі №750/6058/17-ц, в постанові від 12.02.2020 по справі №382/327/18 та по справі №127/7543/17 в постанові від 19.09.2019, на які посилається скаржник, слід зазначити, що встановлені судами обставини у справах, яка переглядалися касаційним судом, та у даній справі не є тотожними. Так, у справах, які переглядалися Верховним Судом судами встановлено, що позичальник підписав довідку про умови кредитування, в якій зокрема визначено розмір відсотків за користування кредитом. У даній справі в матеріалах справи відсутня довідка про умови кредитування, підписана відповідачем.
 
Судом першої інстанції також правомірно не взято до уваги висновок, висловлений Верховним Судом в постанові від 23.12.2019 по справі №572/1169/17, оскільки у цій справі судами встановлено обставини того, що істотні умови щодо розміру відсотків за користування кредитом були погоджені сторонами в анкеті-заяві, тоді як у даній справі такі обставини судом не встановлено. До того ж, у справі, яка переглядалася Верховним Судом, касаційний суд, враховуючи правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17 дійшов висновку, що позов в частині стягнення неустойки у вигляді штрафів не підлягає задоволенню, оскільки банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати штрафів за неналежне виконання зобов`язання.
 
Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося відповідачем, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.
 
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та штрафів є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині, що оскаржувалося, без змін, а скарги без задоволення.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму  для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,
                                           П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Києво-Святошинсського районного суду Київської області від                   31 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків - залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                                                     О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                   О.В. Желепа

                                                                                                                             В.А. Кравець