ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року	Львів	Справа № 380/7068/21 пров. № А/857/14290/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді –                                     Макарика В.Я.

суддів –                                                          Матковської З.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Лунь З.І.) у справі № 380/7068/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,-

                                                       В С Т А Н О В И В:          

28 квітня 2021 ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просила зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії у розмірі, передбаченому п. «а» ч.1 ст.36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із урахуванням всіх надбавок, передбачених членам сім`ї загиблого, інваліда 2 групи загального захворювання.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ 13814885) про зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 , 1987 року народження в період з 14.01.2015 по 24.02.2015, з 05.03.2015 по 11.04.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичній операції, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 15.05.2015 №1765 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Відповідно до витягу з протоколу № 3066 від 18.08.2015 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, травма «ушкодження внаслідок падіння, намір невизначений», старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 , 1987 року народження, яка, згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №65/15 від 23.06.2015, виданого Львівським обласним бюро судово-медичної експертизи та свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 23.06.2015, виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, послужила причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , одержана в результаті нещасного випадку і причина смерті, так, пов`язана з проходженням військової служби.
12.11.2020 Шевченківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради видав ОСОБА_1  посвідчення про право користування пільгами, які встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
05.03.2021 позивачка звернулася із відповідною заявою до відповідача, в якій вказала на те, що її звернення стосувалось питання призначення пенсії по втраті годувальника як матері померлого військовослужбовця, у зв`язку з чим розмір призначеної пенсії мав визначатися, виходячи не з 30 % пенсії за віком померлого сина у відповідності до «б» ст. 36 Закону № 2262, а з розрахунку 70 % його грошового забезпечення (заробітної плати) згідно з положеннями п. «а» ст. 36 Закону № 2262-ХІІ. У зв`язку з цим просила надати детальну інформацію щодо здійсненого розрахунку її пенсії.
У відповідь на дане звернення ГУ ПФУ у Львівській області листом від 01.04.2021 №3539-2596/Т-52/8-1300/21 повідомило позивачку про те, що пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивачу призначена та виплачується згідно з вимогами чинного законодавства. Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм № 3066 від 18.08.2015 травма ОСОБА_2 , одержана в результаті нещасного випадку і причина смерті, так, пов`язана з проходженням військової служби. У зв`язку з тим, що причина смерті  ОСОБА_2  пов`язана з проходженням служби, та не пов`язана із пораненням, контузією або каліцтвом, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, як це передбачено п. «а» ст.36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивачу призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно з п. «б» ст.36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 30% від відповідних сум грошового забезпечення померлого годувальника, тому у відповідача відсутні підстави для визначення пенсійної виплати позивачу в розмірі 70 % грошового забезпечення відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
Статтею 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах:
а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків;
б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.
Норми зазначених пунктів передбачають, що розмір призначення пенсії в разі втрати годувальника залежить від того, що стало причиною смерті військовослужбовця та обставин, за яких особа померла.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що померлий ОСОБА_2 , 1987 року народження в період з 14.01.2015 по 24.02.2015, з 05.03.2015 по 11.04.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичній операції.
При цьому, витягом із протоколу № 3066 від 18.08.2015 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв підтверджено, що причиною смерті ОСОБА_2 є травма, одержана 22.06.2015 в результаті нещасного випадку і причина смерті, так, пов`язана з проходженням військової служби.
На ОСОБА_2 поширюється дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 на час смерті був військовослужбовцем, відтак отримана ним травма, що спричинила його смерть, є такою, що пов`язана із проходженням служби.
Водночас, суд першої інстанції встановив, що причиною смерті ОСОБА_2 стала травма, отримана ним не безпосередньо під час його участі в антитерористичній операції.
Як видно з лікарського свідоцтва про смерть №65/15 від 23.06.2015 причиною смерті стало ушкодження внаслідок падіння, намір невизначений, смерть настала вдома.
Отже, отримана ОСОБА_2 травма, хоча і мала місце під час проходження ним військової служби, однак не була безпосереднім наслідком такої служби, тобто не була спричинена пораненням, контузією або каліцтвом, що одержані при захисті Батьківщини.
Докази того, що така травма стала наслідком виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків) у матеріалах справи відсутні.
Тому доводи відповідача, що позивачці призначено пенсію в разі втрати годувальника відповідно до п. «б» ст.36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є обґрунтованими.
Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, застосовуючи визначені ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України критерії правомірності рішень суб`єкта владних повноважень , суд вважає, що відповідач діяв правомірно, прийнявши обґрунтоване, з урахуванням усіх обставин, рішення про призначення позивачці пенсії у разі втрати годувальника на підставі п. «б» ст.36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі № 380/7068/21- без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. З. Улицький