ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5637/21 Справа № 199/5720/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику апеляційну скаргу
                ОСОБА_1 ,

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Четверта Дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,- 

ВСТАНОВИЛА: 

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року зупинено провадження по вищевказаній справі до моменту набрання законної сили рішення суду по справі № 199/8422/17 (а.с. 56).
Не погодившись з вказаною ухвалою суду  ОСОБА_1  звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с. 62-64).
Сторони по справі не скористались своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 . 
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін, з наступних підстав.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд даної справи неможливо здійснювати до вирішення справи № 199/8422/17, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора ГТУЮ у Дніпропетровській області про розірвання договору довічного утримання. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Положеннями частини першої статті 251 ЦПК України передбачено ряд підстав для зупинення провадження, які є вичерпними.
Так, пунктом 6 частини першої вищевказаної норми права передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.
За пунктом 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
З матеріалів вказаної справи вбачається, що предметом розгляду даної справи є визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свій позов ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що відповідно до договору довічного утримання, укладеного 28.05.2008 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , він став власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Окрім цього, позивач ОСОБА_1 зазначив, що йому не було відомо, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.01.2018 року по справі №199/8422/17 розірвано вищезазначений договір довічного утримання, а тому позивач вказує, що наявність на час відкриття спадщини вищезазначеного договору довічного утримання перешкоджала йому подати заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Предметом розгляду цивільної справи № 199/8422/17 є розірвання договору довічного утримання, укладеного 28.05.2008 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , відносно квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С. і зареєстрований у реєстрі за № 3-1462, у реєстрі заборон відчуження за № 146/2008.
Тобто спір у вказаній справі виник з приводу того, що наявність на час відкриття спадщини вищезазначеного договору довічного утримання, який рішення суду було розірвано та про що не було відомо позивачу, перешкоджала йому подати заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що він вважає поважною причиною для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про необхідність зупинення провадження у даній справі узгоджуються з положеннями п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.
Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду, однак, обгрунтованих висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.
У відповідності до положень статей 141, 382 ЦПК України питання щодо судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом при ухваленні рішення по суті. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                                Е.Л. Демченко 
                                                               
                                                                               М.О. Макаров