ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4759/21 Справа № 185/6736/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 27 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, - 

В С Т А Н О В И Л А : 

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку із чим підписала заяву від 09 січня 2014 року. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконує, в зв`язку з чим, станом на 26 серпня 2020 року має заборгованість в сумі 702074,16 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту — 8781,86 грн., заборгованість по процентам — 691990,58 грн., заборгованість за пенею — 1301,72 грн..
Однак, Банк просив стягнути з відповідачки на свою користь лише 136033,57 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту — 8781,86 грн., заборгованість по процентам з 09 січня 2014 року по 01 квітня 2018 року — 127251,71 грн.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” задоволені в повному обсязі, а саме, стягнуто з відповідачки кредитну заборгованість в сумі 136033,57 грн..
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в 2014 році вона не підписувала заяв на отримання банківських послуг. Крім того апелянт вказує, що до спірних правовідносин необхідно застосувати строки позовної давності, так як згідно розрахунку Банку, з січня 2014 року погашення кредитних коштів відповідачем не здійснювалось, тоді як з позовом банк звернувся в в 2020 році. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності. 
З вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. 
Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ “ПриватБанк” на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт укладення між сторонами кредитного договору від 09 січня 2014 року.
При цьому, на підтвердження укладання вказаного кредиту та виниклої кредитної заборгованості банк надав виписку за договором, за якою останній платіж відповідачкою був здійснений 11 серпня 2014 року, тоді як із позовом Банк звернувся лише 28 вересня 2020 року. 
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).
Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, відповідачка заявила про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строків позовної давності (а.с. 75, 192).
Керуючись вказаними нормами права, а також встановивши, що відповідачка останній раз здійснила погашення заборгованості за наданим кредитом 11 серпня 2014 року, тобто порушила свої зобов`язання з повернення кредиту, а тому права Банку були порушені, проте із позовом Банк звернувся лише 28 вересня 2020 року, - колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин загального трирічного строку позовної давності за наявності відповідної заяви відповідачки, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Банку.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3153,00 грн..
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                                П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — задовольнити.
Рішення Павлоградського міськрайонног осуду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року — скасувати.
В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості — відмовити.
Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3153,00 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко