ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року

м. Харків

справа № 645/3973/21

провадження №22-ц/818/5430/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В., 

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація»

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінанс Інновація» про визнання недійсним пункту договору
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року
у складі судді Ульяніч І.В.,-
в с т а н о в и в:

18 червня 2021 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс інновація», у якому просить визнати недійсним п.п. 3.3 договору, підписаного 03 березня 2020 року між ним та відповідачем, визнати незаконним нарахування ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» процентів, неустойки за користування кредитом за весь період по договору № 200303-14585 в сумі 15230,00 грн.
29 червня 2021 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив заборонити приватному виконавцю м. Києва Єфіменко Д.О. стягнення заробітної плати ОСОБА_1 сум боргу за договором від 03 березня 2020 року з ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація» (АСВП № 63471542).
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року заяву про забезпечення позову у цій справі – повернуто заявнику.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, зазначаючи про те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»
       Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість повернення позовної заяви позивачу як не поданої, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону, з огляду на таке. 
Вважаючи заяву про забезпечення позову такою, що підлягає поверненню заявникові суд першої інстанції виходив з того, що заява не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, а саме – заявником не додані докази сплати судового збору, а посилання на положення Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки пільга щодо звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на подання заяви про забезпечення позову.
При цьому суд першої інстанції посилався на правовий висновок, що міститься в постанові Верховного суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-185цс17.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. 
Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України: заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6)пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 6 ст. 151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розміру.
Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції послався на те, що Закон Україні «Про судовий збір» є спеціальним законом, який регулює питання сплати судового збору, тому Закон України «Про захист прав споживачів», ст. 22 якого передбачає звільнення споживачів від сплати судового збору, до цих правовідносин не застосовується.
У ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.
За основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., N 7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».
Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.
У постановах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі   № 6-185цс17 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-916цс17 висловлена правова позиція про те, що споживач звільняється від сплати судового збору лише при поданні позовної заяви і має сплатити судовий збір за подання до суду, зокрема апеляційної скарги.
У своїй постанові 21 березня 2018 року по справі № 761/24881/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від вищевказаної правової позиції.
Відступаючи від практики Верховного Суду України, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду вважала, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (ст. 22 «Про захист прав споживачів», ст. 1 ЦПК України у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, ст. 2 ЦПК України у редакції на час розгляду справи Верховним Судом).
Суд першої інстанції наведеного не врахував та безпідставно поклав на ОСОБА_1 , який звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, обов`язок зі сплати судового збору та передчасно визнав його заяву такою, що підлягає поверненню. 
Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які стали перешкодою для розгляду заяви про забезпечення позову та постановлення помилкової ухвали.
Ураховуючи, що судом першої інстанції постановлено помилкову ухвалу, що перешкоджає розгляду заяви про забезпечення позову, та з урахуванням ст.379 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду заяви про забезпечення позову до суду першої інстанції.
Питання щодо розподілу судових витрат відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України підлягає вирішенню одночасно з ухваленням остаточного вирішення справи по суті.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 369, 374, 379, 381, 383, 380 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 - задовольнити.
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року – скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених  ст. 389 ЦПК України

Головуючий:                                                                       О.В. Маміна

Судді:                                                Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова