УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №282/757/21 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В. 
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Миніч Т.І., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м. Житомирі цивільну справу №282/757/21 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут», боржник – ОСОБА_1 про видачу судового наказу, за  апеляційною скаргою  товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» на ухвалу Любарського районного суду Житомирської області від 14 червня 2021 року, постановлену під головуванням судді Вальчук В.В. в смт Любарі,
в с т а н о в и в :
У червні 2021 року ТОВ «Житомиргаз Збут» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в сумі 7 920 грн 81 коп.
Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 використовуючи природний газ для опалення газової плити, котла в період з 01.11.2020 по 31.03.2021 здійснює не своєчасну оплату за постачання природного газу та не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Вказує, що постачання природного газу побутовим споживачем здійснюється на підставі типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2500, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1386/27831. Зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а тому просить стягнути утворену заборгованість у розмірі 7 290 грн 81 коп.
Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 14 червня 2021 року відмовлено ТОВ «Житомиргаз Збут» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ТОВ «Житомиргаз Збут» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що ТОВ «Житомиргаз Збут» є суб`єктом господарювання, основним видом діяльності якого є діяльність з постачання природного газу згідно з ліцензією, що видана на підставі постанови НКРЕКП від 28.05.2015 №1646 та від 21.04.2017 №527. Зазначає, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. 
Для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально.
Стверджує, що між заявником та боржником було укладено договір постачання природного газу, акцептом являється проведена оплата боржником, окрім того зазначає, що протягом місяця з дня опублікування заявником у засобах масової інформації договору, боржник про свою відмову укласти договір постачання природного газу побутовим споживачам чи про свою незгоду із умовами опублікованого договору до ТОВ «Житомиргаз Збут» у письмовому вигляді не направляв, а тому вважає, що боржник вважається таким, що прийняв пропозицію ТОВ «Житомиргаз Збут» щодо укладення договору постачання природного газу побутовим споживачам.
Крім того, звертає увагу, що Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, затверджений постановою НКРЕКП №2500 від 30 вересня 2015 року наявний в матеріалах справи. Тому вважає, що суд не мав законних підстав відмовити у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання природного газу.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що до заяви про видачу судового наказу не додано договір, укладений зі споживачем ОСОБА_1 , за яким пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості, а отже заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу є підставою для відмови у видачі судового наказу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам процесуального права та матеріалам справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Статтею 163 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про видачу судового наказу. Відповідно до положень вказаної статті заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.
У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2021 року заявник ТОВ «Житомиргаз Збут» звернувся до Любарського районного суду Житомирської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з постачання природного газу в сумі 7 290 грн 81 коп.
З матеріалів справи також вбачається, що до заяви про видачу судового наказу ТОВ «Житомиргаз Збут» додано: розрахунок споживання природного газу ТОВ «Житомиргаз Збут», довідку про постачання природного газу ОСОБА_1 , особову картку боржника (фінансовий стан), типовий примірник договору про постачання природного газу побутовим споживачам, який не підписаний, не заповнений та в ньому відсутні реквізити постачальника та типовий примірник заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, який також не підписаний та не містить реквізитів постачальника, копія витягу із газети «Житомирщина».
Відповідно до п. 1.1., 1.3. типового договору, доданого до заяви про видачу судового наказу, цей Типовий договір постачання природного газу побутовим споживача є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору є отримання постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою у додатку 1 до даного договору.
Однак, до заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, ТОВ «Житомиргаз Збут» не додано копії договору про постачання природного газу, укладеного з ОСОБА_1 , за яким пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України, оскільки ТОВ «Житомиргаз Збут» не було додано до заяви копії договору про постачання природного газу, укладеного з ОСОБА_1 , за яким пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості.
Доводи заявника на те, що надання типового бланку договору, який в свою чергу, на думку заявника, є договором приєднання, що свідчить про те, що боржник є споживачем послуги постачання природного газу, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідно до п.3 ч.3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.        
Згідно частини 1 статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Відповідно до частини 2 статті 4 ЦК України Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.
Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Цивільним кодексом визначено вимоги до письмової форми правочину, а відтак інші нормативно-правові акти, не можуть суперечити вимогам цивільного кодексу.
Статтею 207 ЦК України визначено вимоги до письмової форми правочину, за змістом якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що нормами процесуального законодавства імперативно визначено, що судовий наказ може бути видано, зокрема якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, яка утворилася внаслідок невиконання договору, укладеного саме в письмовій (в тому числі електронній) формі, копію якого заявник зобов`язаний надати одночасно із заявою про видачу судового наказу.
Доводи апеляційної скарги про те, що фактом згоди споживача на приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок ( квитанція) постачальника за поставлений природний газ, - висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки квитанцій про оплату, здійснену споживачем ОСОБА_1 , які б підтверджували факт згоди споживача на приєднання до умов договору, до заяви також не надано.
Окрім того, колегія апеляційного суду також відхиляє довідку абонента (фінансовий стан), оскільки вона створена безпосередньо заявником, і перевірити викладені в ній дані судова колегія не має можливості.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали з підстав, які наведені вище, оскільки норми процесуального закону, якими керувався суд є спеціальними при розгляді заяви про видачу судового наказу.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Любарського районного суду Житомирської області від 14 червня 2021 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» залишити без задоволення.
Ухвалу Любарського районного суду Житомирської області від 14 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскаржена в касаційному порядку. 

Головуючий 

Судді