11.08.21
22-ц/812/1542/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 488/3380/20
Номер провадження: 22-ц/812/1542/21 Суддя-доповідач апеляційного суду – Крамаренко Т. В. 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.
із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,
за участю: представника позивача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 , подану в його інтересах адвокатом Куценком Юрієм Олександровичем
на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2021 року, постановлену під головуванням судді Лазарєвої Г.М. в приміщенні того ж суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю третьої особи П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування за законом,
в с т а н о в и л а :

13 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька він у встановленому законом порядку звернувся з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори та у 2007 році отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому, а саме: автомобіль марки SSANG YONG MUSSO, 1995 року випуску та грошові вклади, з усіма належними відсотками та компенсаціями, що знаходяться у філії Корабельного відділення у ТВБВ № 8310/094 ВАТ Державний Ощадний Банк України.
Крім нього, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 також є відповідачі (дружина та донька померлого), які відмовились від спадкового майна. Крім того, вважає, що померлий батько є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 , який був побудований померлим та ОСОБА_4 в період шлюбу на місці знесеного будинку, що належить ОСОБА_4 .
На час оформлення спадщини, свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок не було, а отримано лише 27 травня 2011 року після чого 20 серпня 2020 року відповідачі уклали договір дарування вказаного будинку, який посвідчений Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинською К.Т. 
Посилаючись на викладені обставини та на те, що зазначений вище житловий будинок входить до спадкового майна, позивач просив суд визнати частково недійсним (в 1/2 частині майна) договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 20 серпня 2020 року, посвідчений Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинською К.Т. за реєстровим № 917 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_5 на 1/2 частину вказаного житлового будинку. 
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування за законом залишено без розгляду на підставі п.13 ст. 187 ЦПК України.
Ухвала суду мотивована тим, що позивачу надавався строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання доказів на підтвердження вартості спірного майна та у разі необхідності доплатити судовий збір. Копію вказаної ухвали суду, позивачем отримано 31 травня 2020 року та 01 червня 2021 року представник позивача подав заяву про те, що позивач не має доступу до спірного майна, у нього відсутні правовстановлюючі документи на майно, матеріали технічної інвентаризації, у зв`язку з чим просив суд визначити точну суми судового збору, який необхідно сплатити. Суд вважав обставини, зазначені представником позивача в заяві, якими обґрунтовано неможливість визначення вартості спірного майна не поважними, а саме: відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спірне майно не свідчить про неможливість їх отримання, відсутність доступу до спірного майна також не свідчить про неможливість проведення оцінки вказаного майна. У звязку з чим, дійшов висновку про залишення позову без розгляду на підставі п.13 ст. 187 ЦПК України.
Не погодившись із вказаною ухвалою, представник позивача – адвокат Куценко Ю.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судовий збір при зверненні до суду з позовом було сплачено позивачем із розрахунку вартості майна, що була зазначена в договорі дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеному 20 серпня 2020 року. Позивач не має доступу до спірного майна, у нього відсутні будь – які правовстановлюючі документи на майно, матеріали технічної інвентаризації. А крім того, судом першої інстанції при постановлені ухвали про залишення позовної заяви без руху не визначено точну суму судового збору яку необхідно було доплатити позивачу.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Лєбєдєв А.С. просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.
Залишаючи заяву ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ним у встановлений судом строк не було усунуто недоліки позовної заяви, а саме не було надано докази на підтвердження вартості спірного майна та недоплачено судовий збір.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам ЦПК України, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статі 2 ЦПК України).
При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення протягом розумного строку, не порушуючи при цьому строки, встановлені законом, вирішувати справи із неухильним і точним дотриманням норм матеріального та процесуального права з метою ухвалення законних і обґрунтованих судових рішень.
Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі надмірний формалізм суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване пунктом 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
За правилом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати частково недійсним (в 1/2 частині майна) договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 20 серпня 2020 року, посвідчений Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинською К.Т. за реєстровим №917 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_5 на 1/2 частину вказаного житлового будинку. 
При подачі позову ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмір 1681,60 грн. з урахуванням ціни позову 10 000 грн., виходячи зі ставки судового збору за майнові вимоги. Разом з тим в тексті позовної заяви зазначено, що судовий збір розраховано виходячи із вартості спірного майна, визначеної в оскарженому договорі дарування житлового будинку. Крім того, в позовній заяві представник позивача на підставі ч. 2 ст. 134 ЦПК України просив суд встановити розмір судового збору по вказаній справі в мінімальному розмірі для такого виду позову, та зобов`язався в подальшому доплатити судовий збір у разі такої необхідності після з`ясування відповідних обставин справи.
Ухвалою Корабельного районного суд м. Миколаєва від 16 жовтня 2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадженні по даній цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання на 24 грудня 2020 року о 11 год 30 хв.
Ухвалою того ж суду від 26 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування за законом залишено без руху, а позивачу надано п`ятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків, а саме: надати докази на підтвердження вартості спірного майна та у разі необхідності доплатити судовий збір.
01 червня 2021 року від представника позивача – адвоката Куценко Ю.О. надійшла заява, в якій останній посилаючись на те, що позивач не має доступу до спірного майна, у нього відсутні правовстановлюючі документи на майно, матеріали технічної інвентаризації, просив суд визначити точну суму судового збору, який необхідно сплатити.
Натомість суд в оскаржуваній ухвалі вважав обставини, зазначені представником позивача в заяві, якими обґрунтовано неможливість визначення вартості спірного майна, неповажними, а саме: відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спірне майно не свідчить про неможливість їх отримання, відсутність доступу до спірного майна також не свідчить про неможливість проведення оцінки вказаного майна. У звязку з чим, дійшов висновку про залишення позову без розгляду на підставі п.13 ст. 187 ЦПК України.
З таким висновком суду в повній мірі погодитися не можна.
Статтею 175 ЦПК України передбачено вимоги до позовної заяви.
Згідно з ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
За положеннями статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребуванням – вартістю майна. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позов, встановленої судом при вирішенні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.
Правила цієї статті щодо подання копій документів не поширюються на позови, що виникають з трудових правовідносин, а також про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення чи каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч. 2 ст. 177 ЦПК України).
Частиною 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 185 ЦПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
За змістом статті 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175,177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.
Залишаючи позовну заяву без руху та зобов`язуючи позивача надати докази на підтвердження вартості спірного майна та у разі необхідності доплатити судовий збір та надати суду оригінал квитанції, судом першої інстанції не враховано, що в позовній заяві було клопотання про встановлення судом розміру судового збору, що відповідно до вимог ст. 176 ЦПК України є обов`язком суду попередньо визначити розмір судового збору та який потрібно зазначити в ухвалі про залишення позову без руху. 
Отже, те, що суд першої інстанції на стадії відкритті провадження у справі не звернув належної уваги на розмір судового збору, який було сплачено позивачем та клопотання про встановлення його розміру судом, не повинно створювати такому учасникові перешкод у доступі до правосуддя на подальших стадіях провадження зі справи. Такий підхід до вирішення даного питання узгоджується із засадою (принципом) верховенства права, закріпленим у пункті 1 частини третьої статті 3 та частині першій ст.2 ЦПК України, є за даних обставин справедливим та таким, що виправдовує правомірні сподівання особи на розгляд її справи судом у розумний строк.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість оскаржуваної ухвали щодо залишення позову без розгляду, чим порушено вищенаведені норми процесуального права та викладені в рішеннях ЄСПЛ загальні засади судочинства стосовно права особи на доступ до суду.
Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду як така що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст.259, 367, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів 
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану в його інтересах адвокатом Куценком Юрієм Олександровичем - задовольнити.
Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2021 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий Т.В. Крамаренко.

Судді Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складений 13 серпня 2021 року.