Справа № 127/9919/21
Провадження № 22-ц/801/1846/2021
Категорія: 80
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року	Справа № 127/9919/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Вінницького національного аграрного університету 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного аграрного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 
Рішення ухвалила суддя Бессараб Н. М.
Рішення ухвалено о 12 год 54 хв у м. Вінниці
Повний текст рішення складено 05 липня 2021 року,
Встановив:
16 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Вінницького національного аграрного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2020 року в справі № 127/15710/20, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року, стягнуто із відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 квітня 2020 року по 21 жовтня 2020 року, із розрахунку 732,29 грн. за кожен день прострочення.
Рішення суду від 22 грудня 2020 року в частині стягнення суми платежу за один місяць було допущено до негайного виконання.
26 березня 2021 року за його заявою Центральним відділом Державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було відкрито виконавче провадження № АСПВ64959808 з примусового виконання рішення суду, оскільки в добровільному порядку відповідач його не виконав, у тому числі і в частині допущеній до негайного виконання, після набрання ним законної сили. 
05 квітня 2021 року рішення суду виконано відповідачем і здійснено з ним повний розрахунок. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 82 748,77 грн. за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 жовтня 2020 року по 02 квітня 2021 року із розрахунку 732,29 грн. за кожен день затримки.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30 червня 2021 року позовні вимоги задоволені.
Стягнуто з Вінницького національного аграрного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 жовтня 2020 року до 02 квітня 2021 року в розмірі 82 748,77 грн. та понесений судовий збір в сумі 908,00 гр.
В апеляційній скарзі відповідач Вінницький національний аграрний університет просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, пославшись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, при його прийнятті порушені норми матеріального і процесуального права; неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів. Також суд не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, не застосував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не врахована та обставина, що відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, що за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У випадку невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Таким чином суд першої інстанції не врахував правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, у якій зазначено, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівнику сум у повному обсязі чи частково.
Також відповідач в апеляційній скарзі вказав, що з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду та встановлених обставин справи, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку із встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача і відповідача, він вважає, що розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу коштів має становити не більше 8787,48 грн. Задоволена судом сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою виплат, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Позивач ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, зазначивши, що в апеляційній скарзі відповідач визнав свою вину в затримці розрахунку, визнавши свою вину на суму 8787,48 грн., при цьому аргументи для зменшення суми, зазначеної позивачем, він залишив без спростування належними, допустимими і достовірними доказами.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що з 04 вересня 2001 року по 16 квітня 2020 року ОСОБА_1 працював у Вінницькому національному аграрному університеті викладачем, професором кафедри машин та обладнання сільськогосподарського виробництва інженерно-технологічного факультету. При звільненні з роботи за власним бажанням відповідач не нарахував і не виплатив позивачу заробітну плату за квітень 2020 року.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2020 року у цивільній справі № 127/15710/20, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року, стягнуто з Вінницького національного аграрного університету на користь ОСОБА_1 8787, 48 грн. заборгованості по заробітній платі з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів за період з 01 квітня 2020 року по 16 квітня 2020 року; 93 000,83 грн. з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів - середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 квітня 2020 року по 21 жовтня 2020 року із розрахунку 732,29 грн. за кожен день прострочки, а також стягнуто з Вінницького національного аграрного університету судовий збір в сумі 1017,88 грн. на користь держави (а. с. 8-14, 34-39).
10 березня 2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області виданий позивачу виконавчий лист № 127/15710/20 на виконання рішення суду від 21 грудня 2020 року (а. с. 15).
Постановою ВП № 64959808 про закінчення виконавчого провадження, винесеною 13 квітня 2021 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Микитюком М. О., виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/15710/20, виданого 10 березня 2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області, закінчене у зв`язку із перерахуванням боргу в повному обсязі згідно платіжного доручення від 02 квітня 2021 року (а. с. 56).
Обставина виконання відповідачем 02 квітня 2021 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2020 року по справі № 127/15710/20, підтверджена платіжними дорученнями № 666 в № 669 від 02 квітня 2021 року (а. с. 57, 59).
Згідно довідки № 256 виданої 03 липня 2020 року Вінницьким національним аграрним університетом, ОСОБА_1 нарахована заробітна плата: за лютий 2020 року (10 фактично відпрацьованих днів) - 7558,78 грн., за березень 2020 року (19 фактично відпрацьованих днів) - 13 677,77 грн.; середньоденна заробітна плата складає - 732,29 грн. (21 236,55 грн. : 29 днів) (а. с. 20). 
Згідно розрахунку кількості робочих днів за період з 22 жовтня 2020 року по 02 квітня 2021 року заробітна плата в сумі 8787,48 грн. за період з 01 квітня 2020 року по 16 квітня 2020 року, відповідачем не була виплачена позивачу протягом 113 робочих днів (а. с. 21-23).
Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні склав суму 82 748,77 грн. ( 732,29 грн. х 113 робочих днів) (а. с. 24).
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що права позивача були порушені відповідачем при його звільненні з роботи у вигляді не виплати працівнику заробітної плати в сумі 8787,48 грн. за період роботи з 01 квітня 2020 року по 16 квітня 2020 року, тому на підставі статті 117 КЗпП України підлягає до стягнення середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, тобто за період з 22 жовтня 2020 року по 02 квітня 2021 року в розмірі 82 748,77 грн.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам норм матеріального права та здійснений на підставі встановлених по справі обставин.
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 
Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Зі змісту рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2020 року у цивільній справі № 127/15710/20, яке набрало законної сили 11 лютого 2021 року, вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні стягнуто судом за період з 17 квітня 2020 року по 21 жовтня 2020 року.
Цим же рішенням встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати позивача ОСОБА_1 становить 732,29 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З урахуванням положень частини 1 статті 117 КЗпП України в тому, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку
Із апеляційної скарги, а також із відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , проте в обґрунтуванні апеляційної скарги і відзиву відповідач вказав на те, що його розмір відповідальності за прострочення ним виплати належних звільненому працівникові коштів має становити не більше 8787,48 грн.
Таким чином відповідач визнає обставину допущення ним затримки розрахунку із працівником при його звільненні, при цьому спору про розмір належних ОСОБА_1 до виплати сум при його звільненні немає, оскільки про наявність спору про розмір належних позивачу до виплати сум відповідач ані в апеляційній скарзі, ані у відзиві не зазначав, а навпаки, визнав такий розмір в сумі 8787,48 грн.
За правилами частини 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
По справі встановлено, що рішенням Вінницького міського суду від 21 грудня 2020 року по справі № 127/15710/20, яке набрало законної сили 11 лютого 2021 року, спір вирішений на користь працівника і стягнено на його користь із відповідача 8787,48 грн. заборгованості по заробітній платі.
За таких обставин визначене статтею 117 КЗпП України відшкодування роботодавець повинен сплатити звільненому працівникові, тобто сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Період затримки виплати складає: із 17 квітня 2020 року по день фактичного розрахунку - 02 квітня 2021 року, виключивши із нього період: з 17 квітня 2020 року по 21 жовтня 2020 року, за який таке відшкодування, що визначене статтею 117 КЗпП України, уже стягнене рішенням суду від 21 грудня 2020 року.
Таким чином визначене статтею 117 КЗпП України відшкодування підлягає стягненню за період з 22 жовтня 2020 року по 02 квітня 2021 року.
За таких обставин апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку - 02 квітня 2021 року, з урахуванням уже стягненої середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 квітня 2020 року по 21 жовтня 2020 року в сумі 93 000,83 грн. рішенням суду від 21 грудня 2020 року. Період затримки розрахунку обрахований із 22 жовтня 2020 року по 02 квітня 2021 року - по день фактичного розрахунку, що складає 113 робочих днів, що не охоплений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2020 року у цивільній справі № 127/15710/20, яке набрало законної сили 11 лютого 2021 року, та виходячи із розміру середньоденної заробітної плати позивача в сумі 732,29 грн. розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні склав 82 748,77 грн.
Доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції не врахував тієї правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівнику сум у повному обсязі чи частково, є безпідставними та не заслуговують на увагу з огляду на таке.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц зазначено про застосовані судом критерії зменшення розміру відшкодування відповідно до статті 117 КЗпП України.
При розгляді даного спору судом були враховані відповідні критерії за наявності яких до стягнення підлягає саме визначена судом сума відшкодування, відповідно до статті 117 КЗпП України з урахуванням наступних обставин справи.
Як встановлено постановою Вінницького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року, якою залишено без змін рішення Вінницького міського суду від 22 грудня 2020 року, позивач був звільнений із займаної посади професора кафедри сільськогосподарських машин ВНАУ із 16 квітня 2020 року, згідно із наказом № 216к від 15 квітня 2020 року. При звільненні заробітна плата за квітень 2020 року йому не нерахована і не виплачена, у зв`язку з чим він звернувся до роботодавця із заявою про надання інформації про розмір середньої заробітної плати. Отримавши на свою заяву відповідь 03 липня 2020 року, він розцінив відмову відповідача у виплаті заробітної плати за квітень 2020 року незаконною, внаслідок чого у липні 2020 року, тобто, через три місяці після звільнення і менше як через три тижні після отримання відмови, не отримавши належних йому до виплати при звільненні сум, звернувся в суд із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі (а. с. 34-39).
За наслідками розгляду того спору 22 грудня 2020 року постановлено судове рішення про задоволення позовних вимог, зокрема про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 8787,48 грн. за період з 01 квітня 2020 року по 16 квітня 2020 року, допустивши рішення суду до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць (а. с. 8-11, 34-39).
Відповідач не виконав рішення суду в частині негайного стягнення суми платежу за один місяць, а подав на нього апеляційну скаргу, яка розглянута Вінницьким апеляційним судом, який 11 лютого 2021 року ухвалив постанову про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін (а. с. 34-39).
І після такого судового рішення апеляційної інстанції відповідач не виконав рішення суду і не виплатив заборгованість по заробітній платі.
Через місяць - 10 березня 2021 року за заявою позивача судом виписаний виконавчий лист, який звернений до примусового виконання, в ході якого рішення суду було виконано відповідачем згідно платіжного доручення № 669 від 02 квітня 2021 року (а. с. 56, 57), в якому призначення платежу вказано: стягнення заборгованості по заробітній платі згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 64959808 від 26 березня 2021 року.
Із даною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення ОСОБА_1 звернувся до суду через два тижні після фактичного з ним розрахунку (а. с. 1-4).
Таким чином судом враховано розмір простроченої заборгованості; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості; причини, з якими пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника до моменту його звернення із заявою до роботодавця про отримання ним заробітної виплати та до суду із вимогою про стягнення заборгованості, а також дії і працівника, що направлені на захист свого права та дії відповідача, направлені на безпідставне і незаконне невиконання вимог закону та рішення суду, без зазначення на це вагомих, поважних причин і не доведення цих причин належними та достовірними доказами уже при розгляді спору у суді. Також врахована співмірність дій позивача, направлених на захист свого порушеного права та дій відповідача, направлених на продовження тривалості такого порушення прав працівника.
З огляду на наведене суд не встановив критеріїв зменшення розміру відшкодування за затримку розрахунку при звільненні працівника, зваживши на послідовні, розмірені, своєчасні дії позивача і на його законні вимоги та не незаконні дії відповідача і на його дії, направлені на шкоду працівнику.
Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:

Апеляційну скаргу Вінницького національного аграрного університету залишити без задоволення. 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин