РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року
м. Рівне

Справа № 567/1233/20
Провадження № 22-ц/4815/572/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                
головуючого судді                 Ковальчук  Н.М, 
суддів:         Хилевича С. В., Боймиструка С. В.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Острозького районного Рівненської області від 18 січня 2021 року у складі судді Василевича О. В., ухвалене в м. Острозі Рівненської області о 15 годині 16 хвилини, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з навчанням. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що навчається за контрактом у Київському національному торговельно-економічному університеті на другому курсі денної форми навчання за спеціальністю «Туризм» факультету «Ресторанно-готельний та туристичний бізнес». Зазначає, що стипендії не отримує та не працює, оскільки навчається на денній формі навчання, грошових заощаджень немає, рухомим та нерухомим майном не володіє. Вказує, що у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, яку надає їй її матір ОСОБА_3 , однак доходів останньої не вистачає для належного матеріального забезпечення. Матір несе витрати з оплати за її навчання, з оплати за проживання у гуртожитку, за проїзд до навчального закладу та у зворотному напрямку, з придбання продуктів харчування, забезпечує її одягом та взуттям, підручниками, канцелярським приладдям, речами першої необхідності. Вказує, що її матір вдруге одружилася та уклала шлюб з ОСОБА_4 , який працює на будівельних роботах та разом з матір`ю допомагає їй матеріально. Зазначає, що її матір ІНФОРМАЦІЯ_1 від другого шлюбу народила дитину ОСОБА_5 , у зв`язку з чим фактично несе витрати на утримання двох дітей. Матір перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та на даний час єдиним джерелом її доходу є допомога по догляду за дитиною в розмірі 860 грн. щомісяця, окрім того її матері встановлено ІІІ групу інвалідності (загальне захворювання) з протипоказанням виконувати фізичні навантаження. Зазначає, що відповідач, який є її батьком, участі в її утриманні у зв`язку з навчанням після досягнення повноліття не приймає, хоча є працездатною особою, дохід якого складається з виконання будівельних робіт в м. Києві. Вказує, що згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 07.08.2015р. було стягнуто з відповідача аліменти на її утримання до досягнення повноліття, та на даний час виконавче провадження закінчено у зв`язку з досягненням нею повноліття. Зазначає, що відповідач є здоровим, працездатним, отримує дохід, а відтак спроможний сплачувати аліменти на її утримання у зв`язку з її навчанням, проте в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги, що й спонукало її звернутися до суду з вищевказаним позовом. Просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти у зв`язку з навчанням в розмірі 6 000 грн. щомісячно.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 січня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у зв`язку з навчанням у розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 20.11.2020 року і до закінчення нею навчання, однак не пізніше як до досягнення двадцяти трьох років. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору. 

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком батьків утримувати дітей, які продовжують навчання, на період цього навчання до досягнення ними 23-річного віку при умові матеріальної можливості надавати таку допомогу та обґрунтовано тими обставинами справи, підтвердженими належними і достовірними доказами, які вказують, що відповідач має постійне місце роботи і стабільний дохід, що дозволяє йому утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання. При частковому задоволенні позовних вимог судом враховано наявність у відповідача матері та баби, яких він частково утримує, мінливий характер та розмір його заробітку, відсутність у нього заощаджень, рухомого та нерухомого майна, а також взято до уваги ту обставину, що витрати на оплату навчання позивачки у вищому навчальному закладі несе її мати, котра перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а сама позивачка у зв`язку із стаціонарною формою навчання позбавлена можливості працювати та самостійно заробляти кошти. 

Вважаючи рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на відсутність підстав для такого суттєвого заниження заявленого нею розміру аліментів, оскільки відсутні будь-які обставини, які б вказували на неможливість відповідача їх сплачувати. Додає, що поруч із цим її мати несе витрати по оплаті навчання, витрати, пов`язані із проживанням у гуртожитку, витрати на придбання навчальної літератури, приладдя, продуктів харчування, одягу, взуття, проїзду до місця навчання і назад, хоча і сама перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримуючи допомогу від держави. Додає, що чоловік її матері також допомагає їй матеріально, тоді як відповідач взагалі не бере участі в її утриманні. Зазначає, що визначений судом розмір аліментів не відповідає її рівню життя та не задовольняє щоденних потреб. Звертає увагу суду, що мати і баба відповідача не перебувають на його утриманні, а отримують пенсійне забезпечення від держави. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів на своє утримання та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути на її корить аліменти на період навчання в сумі 6 000,00 щомісячно, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_2 є батьком позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії  НОМЕР_1  від 16.05.2002 року (а.с. 10).

Позивачка є повнолітньою особою та не досягла 23-річного віку. 

ОСОБА_1 навчається за контрактом у Київському національному торговельно-економічному університеті на другому курсі денної форми навчання за спеціальністю «Туризм» на факультеті «Ресторанно-готельного та туристичного бізнесу», термін навчання 3 роки 10 місяців, загальна вартість освітньої послуги становить 101 800 грн., що підтверджується попереднім договором №1652здб-2019 від 26.07.2019р., договором про навчання (підготовку) №987д/6к-2019 від 15.08.2019р., довідкою КНТЕУ від 27.10.2020р.

Згідно пункту 4.3 договору про навчання (підготовку) №987д/6к-2019 від 15.08.2019р., оплата за навчання з кожного курсу здійснюється поетапно: І курс - 21 930 грн., ІІ курс - 24 130 грн., ІІІ курс - 26 540 грн., ІV курс - 29 200 грн.
У зв`язку із навчанням позивачка ОСОБА_1 проживає у студентському гуртожитку Київського національного торговельно-економічного університету за адресою: АДРЕСА_1 , де і зареєстровано місце її проживання на час навчання з 11.10.2019р. по червень 2023р., що підтверджується заявою про надання ліжко-місця для проживання у гуртожитку від 10.06.2020р., довідкою КНТЕУ від 29.10.2020р., довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 43869439 від 11.10.2019 р.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зібраними у справі доказами встановлено, що позивачка на час постановлення рішення досягла 18-річного віку, навчається у вищому учбовому закладі, при чому у зв`язку з навчанням на стаціонарній формі позбавлена можливості працювати та заробляти кошти в тому обсязі, який необхідний, а відтак потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку, а також у зв`язку з проїздом до місця навчання і назад, придбанням необхідної для навчання літератури та приладдя та для забезпечення культурного розвитку особистості.

Що стосується такого обов`язкового складника для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, як можливість у батьків надавати матеріальну допомогу, то апеляційний суд приходить до наступних висновків. 

Судом встановлено, що батько позивачки ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, на обліку в Острозькій міськрайонній філії Рівненського обласного центру зайнятості населення не перебуває та допомоги по безробіттю не отримує, має мінливий щомісячний дохід за виконання будівельних робіт.

Відповідач зареєстрований та проживає разом з бабою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 12.01.2021 р. та приймає участь в її утриманні. Окрім того, з пояснень відповідача встановлено, що він також приймає участь в утриманні своєї матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2 . 

Вказані особи досягли пенсійного віку та отримують пенсійне забезпечення, а тому їх утримання з боку відповідача може мати лише частковий характер, зважаючи на те, що будь-яких документів, які б вказували на те, що відповідач офіційно утримує цих осіб, суду не надано.

До досягнення позивачкою повноліття відповідач сплачував аліменти на її утримання, що підтверджується виконавчим провадженням про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання позивачки ОСОБА_1 до досягнення нею повноліття, яке перебувало на виконанні у Острозькому РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та яке на даний час завершено. Аліменти сплачено в повному обсязі, заборгованість відсутня, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.09.2020р. та Інформацією з Єдиного реєстру боржників від 12.01.2021р..

Мати позивачки, ОСОБА_3 вдруге одружилась та у цьому шлюбі народила сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 02.06.2017р. та Свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3 від 29.11.2017р.. На даний час не працює у зв`язку з перебуванням у відпустці по доголяду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Матері позивачки, ОСОБА_3 , встановлено ІІІ групу інвалідності з приводу загального захворювання (до 01.03.2021р.) із протипоказаннями до важкої фізичної праці, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК №506367 від 03.03.2020р..

Саме мати позивачки, ОСОБА_3 , здійснювала оплату за навчання позивачки та за її проживання у гуртожитку або сама позивачка ОСОБА_1 за рахунок коштів своєї матері та вітчима, що не заперечується відповідачем та підтверджується банківськими квитанціями: від 26.07.2019р. на суму 10 965 грн., оплата за навчання, від 29.08.2019р. на суму 5 200 грн., оплата за проживання у гуртожитку, від 12.08.2020р. на суму 12 065 грн., оплата за навчання, від 25.08.2020р. на суму 5 200 грн., оплата за проживання у гуртожитку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України(ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом безспірно встановлено, що витрати на навчання позивачки несе її мати, ОСОБА_3 , тоді як відповідач, будучи здоровою особою працездатного віку та маючи дохід і можливість заробляти, коштів на утримання дочки не надає, що, у свою чергу, є порушенням гарантованого законом принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Викладені в апеляційній скарзі посилання позивачки на те, що визначений судом розмір аліментів не відповідає рівню її життя та не задовольняє базових потреб, апеляційним судом оцінюються критично. Нормами закону, що регулює стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, встановлений обов`язок батьків надавати таку допомогу своїй повнолітній дитині, однак цей обов`язок не є безумовним, як це має місце при аліментних зобов`язаннях щодо неповнолітньої дитини, а обмежений обставинами можливості батьків надавати матеріальну допомогу. Такі обставини матеріальної можливості утримувати повнолітню дитину, що навчається, враховані місцевим судом при визначенні розміру аліментів.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд враховує, що потреба позивачки, яка навчається у вищому навчальному закладі на стаціонарі, у матеріальному забезпеченні існує та є очевидною, і попри те, що обов`язок батьків утримувати дітей у цьому випадку не є безумовним, встановлені судом обставини справи дають підстави для висновку про те, що стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в розмірі 1 500,00 гривень відповідає принципу розумності і справедливості, не порушує прав платника та одержувача аліментів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Острозького районного Рівненської області від 18 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 липня 2021 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.
Судді:                                                        Хилевич С. В.                        
                               Боймиструк С. В.