ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 липня 2021 року           справа №200/10437/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року в справі № 200/10437/20-а (головуючий І інстанції Чекменьов Г.А., повний текст складено 19 березня 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                        ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі – позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради (далі – Управління, орган соціального страхування), в якій просив:
- визнати неправомірними дії щодо відмови у виплаті грошової разової допомоги до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», враховуючи висновки, викладені в Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18), в загальному розмірі 6800,00 грн;
- стягнути разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», враховуючи висновки, викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18), в загальному розмірі 6800,00 грн;
- відшкодувати судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 1621,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій та має право на пільги, що встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни, до яких належить виплата разової грошової допомоги до 05 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, але всупереч висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, відповідач протиправно виплатив таку допомогу у неповному розмірі, а саме в розмірі 1390 грн з необхідних 8190 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік у меншому розмірі, ніж передбачено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ.
Стягнуто з Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради на користь ОСОБА_2 недоплачену суму щорічної разової допомоги до 5 травня відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ у розмірі 6800 (шість тисяч вісімсот) грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову професійну правничу допомогу у розмірі 800 (вісімсот) грн.
Не погодившись з таким рішенням в частині розміру судових витрат на правову професійну правничу допомогу, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення місцевого суду змінити в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши з відповідача документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1621,00 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи в сукупності з нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, у зв`язку із чим дійшов хибного висновку, що судові витрати в розмірі 608,00 грн не пов`язані безпосередньо з розглядом цієї справи, а витрати в розмірі 1013,00 грн, виходячи з принципу пропорційності, доцільно зменшити до 800,00 грн.
Справа розглянута у порядку письмовому провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов наступних висновків.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 19 вересня 2019 року.
26 жовтня 2020 року представник позивача звернулась до відповідача з письмовим зверненням з питань виплати вказаної допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
За результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом повідомив позивача про включення позивача до переліку осіб, які мають право на отримання щорічної разової допомоги до 5 травня та її виплату в розмірі 1390,00 грн на підставі Постанови КМУ № 112 від 19 лютого 2020 року в межах бюджетних призначень, встановлених Законом про Державний бюджет України.
Вважаючи, що Управління без належного законодавчо-встановленого підґрунтя не сплатило йому належні соціальні гарантії в повному розмірі, ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Розглянувши вказаний спір, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. На підставі положень ст. 139 КАС України суд здійснив розподіл понесених позивачем судових витрат.
Висновки суду першої інстанції по суті спірних правовідносин сторонами не оскаржено, апелянт не погоджується лише з розподілом понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.
За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Досліджуючи надані документи, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено в частині 5 ст. 134 КАС України, тобто розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.ч. 2, 3 ст. 30 вищевказаного Закону).
Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Але, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За приписами ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно частини 1 статті 135 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 7 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як встановлено з матеріалів справи, 10 грудня 2020 року до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача, до якої долучено копію додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги.
Відповідно до цього додатку витрати на професійну правничу допомогу складаються з: 608,00 грн – складення та надіслання адвокатського запиту до УПСЗН Слов`янської міської ради та 1013,00 грн – підготовка позовної заяви до Донецького окружного адміністративного суду.
Факт сплати цих коштів позивачем адвокату сторонами не оскаржується.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що супровідним листом від 26.10.2020 № 111-10/20 адвокат Латиш К.О. направила до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради адвокатські запити на 69 арк., у тому числі запит щодо отримання позивачем грошової допомоги до 5 травня.
Відповідач надав відповідь на цей запит листом від 28.10.2020 № 08-16/4645. Незгода з відповіддю органу соціального захисту слугувала підставою звернення до суду з цим позовом.
Отже, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що витрати на складення та надіслання адвокатського запиту до УСЗН Краматорської міської ради в сумі 608,00 грн безпосередньо не пов`язані з розглядом справи № 200/10437/20-а. Ці витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
З приводу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1013,00 грн. за підготовку позовної заяви до Донецького окружного адміністративного суду, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що ці кошти підлягають відшкодуванню в повному обсязі, оскільки зауваження суду першої інстанції про розгляд справи в порядку письмового провадження не стосуються розміру гонорару адвоката за підготовку позовної заяви. 
Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1013,00 грн є співмірними складності предмету спору у цій справі та обсягу складених процесуальних документів.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми процесуального права, що відповідно до вимог ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни судового рішення.
Частиною четвертою цієї статті передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - змінити.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року в справі № 200/10437/20-а – задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року в справі № 200/10437/20-а – змінити.
Абзац четвертий резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року викласти в наступній редакції:
«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради (84116, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Василівська, б. 11, код ЄДРПОУ 25954290) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на правову професійну правничу допомогу у розмірі 1621,00 (одна тисяча шістсот двадцять одна) грн.»
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року в справі № 200/10437/20-а – залишити без змін.
Повний текст судового рішення складено та підписано 01 липня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      А. В. Гайдар 

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          І. Д. Компанієць