УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 233/4730/15-ц
провадження № 61-12640ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І. розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», подану представником Бондар Інною Павлівною, в частині оскарження ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від                  25 січня 2021 року та постанови Донецького апеляційного суду від 16 червня 2021 року про відмову у видачі дубліката виконавчого листа у справі за заявою Товариства                       з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», боржник - ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку та видачу дублікату для пред`явлення виконавчого документа до виконання,
ВСТАНОВИВ:
05 січня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія» «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду із заявою, в якій просить поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа                                               № 233/4730/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 181 623,34 грн, судового збору - 1 816,23 грн та видати дублікат виконавчого листа.
Заява мотивована тим, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2015 року у справі № 233/4730/15-ц за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 181 623,34 грн, а також стягнення судового збору у розмірі 1 816,23 грн позов задоволено. 04 квітня 2019 року ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області замінено стягувача ПАТ «Кредобанк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчих листах № 233/4730/15-ц. Після набуття статусу стягувача, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулось до відділу державної виконавчої служби з інформаційним запитом, на який отримало відповідь, що на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження, відкриті на підставі виконавчих листів № 233/4430/15-ц та 14 березня 2017 року і 10 березня 2017 року виконавчі документи разом із постановою про повернення надіслані стягувачу. Станом на 22 травня 2020 року повторно виконавчі документи на примусове виконання не надходили. Під час передачі кредитної справи до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» оригінал виконавчого листа не передано, що підтверджується актом про не передачу документів. Виконавчий документ загублено під час поштового відправлення, місцезнаходження виконавчого листа № 233/4430/15-ц встановити не можливо, на виконанні в органах Державної виконавчої служби виконавчий документ не перебуває, він є втраченим.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня                   2021 року у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу.
Постановою Донецького апеляційного суду від 16 червня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» залишено без задоволення, ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2021 року - без змін.
Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що заявник не обґрунтував поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Виконавчі листи повернуто 14 березня 2017 року і 10 березня              2017 року. 17 жовтня 2017 року ПАТ «Кредобанк» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором від 10 квітня 2014 року № А01003, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 04 квітня 2019 року ухвалою суду замінено стягувача у цій справі, з часу заміни стягувача до звернення до суду з цією заявою минуло 1 рік 9 місяців, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, у матеріалах справи відсутні докази про вчинення дій заявником щодо отримання ним від первісного стягувача виконавчого листа. Дійшов висновку, що не можна визнати поважними вказані заявником (юридичною особою) причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, поданий до суду акт «про не передачу документа» від 29 грудня 2020 року, складений юрисконсультами ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», не може бути належним доказом втрати виконавчого листа, а лише засвідчує його відсутність у стягувача.
23 липня 2021 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду не виконано, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущений з поважних причин незалежних від стягувача, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» виконавчого лист не передано, виконавчий лист втрачено при поштовій пересилці. 
Посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18, від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 22 липня 2020 року у справі № 2-2724/2011, від 20 березня 2019 року у справі                                № 643/21446/13-ц, від 04 червня 2020 року у справі № 753/17114/17, від 21 серпня  2019 року у справі № 2-836/11.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Судами встановлено, що заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2015 року № 233/4730/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № А01003                            у розмірі 181 623, 34 грн, судові витрати у розмірі 1 816, 23 грн. Рішення суду набрало законної сили. 03 березня 2016 року на адресу ПАТ «Кредобанк» направлені виконавчі листи. Листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного МРУ МЮ (м. Харків) від 22 травня 2020 року №13948/33375/16/20Д/02.4Д, повідомлено, що на примусовому виконанні                                       у Лиманському міському відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебували відкриті виконавчі провадження постановами від                       10 серпня 2016 року. 10 березня 2017 року та 14 березня 2017 року виконавчі документи повернуті згідно з пунктом 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та надіслані стягувачу. Повторно виконавчі документи на примусове виконання до Лиманського міського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) станом на 22 травня 2020 року не надходили. 
Листом Червоногвардійського відділу ДВС Східного МРУ МЮ (м. Харків) від 14 січня 2021 року № 1425 повідомлено, що виконавчий лист № 233/4730/15-ц на виконанні                  у відділі не перебуває.
17 жовтня 2017 року ПАТ «Кредобанк» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором від 10 квітня 2014 року № А01003, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 . Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року замінено сторону стягувача ПАТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні по справі № 233/4730/15-ц.
Юрисконсультом ТОВ «ФК «»Довіра та Гарантія» складено акт про те, що станом на               29 грудня 2020 року від ПАТ «Кредобанк» виконавчий лист у справі № 233/4730/15-ц до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не надходив.
Відповідно до статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 2-1053/10 (провадження                          № 61-18169св18) зроблено висновок про те, що «оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист».
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановивши, що строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання сплив та відсутні підстав для поновлення такого строку, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для видачі дублікатів виконавчих документів, оскільки чинним законодавством передбачена можливість видачі дубліката виконавчого документу лише у разі не пропущення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
Суд касаційної інстанції не досліджує питання поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки рішення судів попередніх інстанцій у частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не є предметом касаційного перегляду. 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених упостановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18, від 09 жовтня 2019 року у справі                      № 2-6471/06 є необґрунтованими, так яку цих справах судами не встановлено факту пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, тоді як                        у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, строк пред`явлення виконавчих документів до виконання сплив та суди його не поновлювали.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від                         19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Правильне застосовування судами першої інстанції та апеляційним судом норм процесуального права та матеріального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2021 року та постанови Донецького апеляційного суду від 16 червня 2021 рокупро відмову у видачі дубліката виконавчого листа належить відмовити.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», подану представником Бондар Інною Павлівною, в частині оскарження ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2021 року та постанови Донецького апеляційного суду від 16 червня 2021 року про відмову у видачі дубліката виконавчого листа у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», боржник - ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку та видачу дублікату для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук
                                                                                                                      Н. О. Антоненко
В. І. Крат