Ухвала
іменем України 
21 липня 2021 року
м. Київ
Справа № 359/8842/19
Провадження № 51-3561 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу обвинуваченого  ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року, 
в с т а н о в и в:
Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області 
від 10 березня 2021 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні № 12018110100001946, внесеному до ЄРДР 10 вересня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вказану ухвалу місцевого суду. 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційної скаргою та з посиланням на ст. ст. 7, 17, 24, 392, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Відповідно до положень ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першоюцієї статті.
Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
В апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Як убачається з оскаржуваної ухвали апеляційного суду, рішення про відмову
у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2021 року, якою призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні, прийнято на підставі ч. 4 ст. 399 КПК, яка передбачає, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що судове рішення, з яким не згодний обвинувачений  ОСОБА_4 , відповідно до вимог, передбачених ст. 392 КПК України, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, про що обґрунтовано зазначено в оскаржуваній ухвалі. Положеннями ч. 2 ст. 392 КПК України прямо передбачено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Також апеляційний суд наголосив на тому, що відповідно до вимог, передбачених ч.  4 ст. 314 КПК України, в апеляційному порядку може бути оскаржена лише ухвала підготовчого судового засідання про повернення обвинувального акта прокурору, а не ухвала про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.
Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком апеляційного суду, який є обґрунтованим, та зазначає, що відмовивши у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , апеляційний суд діяв у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.
Посилання ж скаржника на правовий висновок у згаданій вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року є неприйнятним, оскільки цей висновок стосувався питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою на рішення слідчого судді про надання дозволу органу досудового розслідування на вчинення дій, які взагалі не передбачені КПК України.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого  ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                     ОСОБА_3