УХВАЛА

11 серпня 2021 року 
Київ
справа №9901/226/19
адміністративне провадження №П/9901/557/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Тацій Л.В.,
суддів: Бевзенка  В.М.,  Желєзного І.В.,  Стеценка С.Г.,  Стрелець Т.Г., 

за участю:
секретаря судового засідання - Ступак Ю.А.,

представника позивача -Пашиніна О.А., 
представників відповідача - Пантюхова Л.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України, у справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України, третя особа - Національна академія державного управління при Президентові України (далі - Національна академія), про визнання протиправним і нечинним Указу Президента України,- 
В С Т А Н О В И В:
У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі- КАС  ВС) як суду першої інстанції з позовом до Президента України (надалі також - відповідач), третя особа - Національна академія державного управління при Президентові України (далі також- Національна академія), у якому просив:
- визнати протиправним та нечинним повністю Указ Президента України від 05.04.2019 № 105/2019 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади президента Національної академії державного управління при Президентові України";
- поновити його на посаді президента Національної академії з 06.04.2019 та допустити в цій частині негайне виконання.
За наслідками розгляду цієї справи Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду 19.05.2020 ухвалив рішення, яким позов задовольнив частково. 
Визнав протиправним та скасував Указ Президента України від 05.04.2019 № 105/2019 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади президента Національної академії державного управління при Президентові України".
Поновив ОСОБА_1 на посаді президента Національної академії з 06.04.2019.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді президента Національної академії звернув до негайного виконання.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.05.2020 набрало законної сили. 
02.04.2021   ОСОБА_1 звернувся до КАС ВС із заявою в порядку статті 383 КАС України, в якій заявник просить:
-постановити окрему ухвалу про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої Президентом України як суб`єктом владних повноважень на виконання рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №  9901/226/19, та вирішити питання щодо притягнення його до відповідальності.
-окрему ухвалу за результатами розгляду цієї заяви ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої Президентом України як суб`єктом владних повноважень на виконання рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 9901/226/19, направити Президентові України для вжиття ним заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли невиконанню судового рішення.
За наслідками розгляду цієї заяви КАС ВС 15.04.2021 постановив ухвалу, якою повернув подану заяву заявнику.
26.04.2021 до Верховного Суду надійшла повторна заява ОСОБА_1 від 22.04.2021 в порядку статті 383 КАС України, в якій заявник просив також поновити строк на звернення до суду із заявою.
КАС ВС 26.04.2021 за наслідками розгляду поданої заяви постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку, а заяву від 22.04.2021, подану в порядку статті 383 КАС України, повернув заявнику.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2021 та від 26.04.2021 про відмову ОСОБА_1 в поновленні строку на подання заяви в порядку статті 383 КАС України та повернення цієї заяви скасовані, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Після скасування в апеляційному порядку ухвали справу передано для розгляду раніше визначеній колегії суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 27.07.2021 призначено розгляд заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України у справі № 9901/226/19 в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без виклику сторін на 04.08.2021.
Ухвалою Верховного Суду від 04.08.2021 задоволено заяву про поновлення строку, поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України та розгляд заяв ОСОБА_1 призначено з повідомленням (викликом) сторін на 11.08.2021 на 12: 30 годину.
В судовому засіданні представник позивача підтримав заяви в повному обсязі, зазначив, що відповідачем тривалий час не вживались дії щодо виконання судового рішення, яке набуло законної сили у цій справі, що свідчить про ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення. Звернули увагу Суду на те, що станом на дату ухвалення рішення у цій справі Президент України був наділений відповідними повноваженнями та мав виконати рішення суду. Звернення із заявою в порядку статті 383 КАС України як одного з видів судового контролю за виконанням рішення суду, є єдиним можливим варіантом судового захисту порушеного права ОСОБА_1 на працю та забезпечення реалізації принципу обов`язковості та остаточності  судового рішення. 
Представник Президента України в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяв.
Позивач та представник третьої особи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника академії, а щодо особистої участі позивача, його представник повідомив суду про відсутність заперечень щодо розгляду справи без позивача. 
Колегія суддів, перевіривши відомості про належне повідомлення позивача та третьої особи, відсутність заяв цих осіб про відкладення розгляду справи, дійшла висновку про можливість розгляду заяв в порядку статті 383 КАС України без участі позивача та представника третьої особи.
Дослідивши обставини, що стосуються виконання рішення суду у цій справі, заслухавши пояснення представників сторін у справі, колегія суддів зазначає таке. 
Статтею 129-1 Основного Закону України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За статтями 2 та 14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
У статті 370 КАС України закріплено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення зумовлює відповідальність, встановлену законом.
Стаття 383 КАС України визначає право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, забезпечення виконання судових рішень у публічно-правових спорах покладається, зокрема, на адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
На важливості належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях і Конституційний Суд України.
Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30  червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.
У Рішенні від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018  року № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13   грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25   квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику ЄСПЛ, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява №  60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 1291     Конституції України та статтями 2, 14, 370  КАС України.
У цій справі Судом встановлено, що 16.07.2020 позивачу видано виконавчий лист щодо виконання рішення від 19.05.2020 у справі № 9901/226/19. 
ОСОБА_1 неодноразово звертався до Національної академії з приводу виконання судового рішення, але отримував відповіді про те, що третя особа - Національна академія не має на це відповідних підстав та повноважень.
22.10.2020 представник ОСОБА_1 - адвокат Пашинін О. А. подав від імені позивача до ВДВС заяву про примусове виконання судового рішення.
30.10.2020 за заявою ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № 63451376.
23.11.2020 представник ОСОБА_1 звернувся до ВДВС із адвокатським запитом за вих. № 20/11-23/1 щодо отримання інформації про хід виконавчого провадження №  63451376.
04.12.2020 ВДВС надав відповідь на цей адвокатський запит, в якій повідомив, що 30.11.2020 головний державний виконавець Рубель І.В. висунув вимогу Президентові України за вих. № 20.1/63451376/8 щодо негайного виконання виконавчого листа, виданого Верховним Судом 16.07.2020 у справі № 9901/226/19.
Окрім цього, ОСОБА_1 звертався із заявами щодо виконання судового рішення до Президента України, а 24.12.2020 до відповідача звернулись також голова Федерації професійних спілок України та голова Профспілки працівників державних установ України із листом за вих. № 02/01-15/906 «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді президента Національної академії державного управління при Президентові України». Станом на дату подання цієї заяви судове рішення не виконане.
24.11.2020 представник ОСОБА_1 - адвокат Пашинін О. А. звернувся до Верховного Суду з клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням рішення в порядку, передбаченому статтею 382 КАС України.
Ухвалою від 01.12.2020, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 17.03.2021, Верховний Суд відмовив у задоволенні клопотання.
Указом від 05.11.2020 № 487/2020 «Про впорядкування використання об`єктів державної власності, що перебувають в управлінні Державного управління справами» Президент України погодив пропозицію КМУ та ДУС щодо передачі Національної академії (разом з Дніпропетровським, Львівським, Одеським, Харківським регіональними інститутами державного управління) до сфери управління МОН та доручив уряду та ДУС забезпечити передачу в установленому порядку зазначених об`єктів державної власності до сфери управління названого Міністерства.
КМУ 29.12.2020 видав розпорядження № 1667-р, яким цілісні майнові комплекси державних закладів освіти (в тому числі Національної академії) передав з управління ДУС до сфери управління МОН.
ДУС листом від 27.01.2021 №01-13/16.2/209/21 поінформувало Офіс Президента України про те, що на виконання вказаних вище Указу Президента України та розпорядження уряду здійснило передачу цілісного майнового комплексу Національної академії (разом з відповідними інститутами) зі свого управління до сфери управління МОН на підставі відповідних актів приймання-передачі.
МОН 27.01.2021 видало наказ, яким затвердило статут Національної академії.
Президент України 04.03.2021 видав Указ № 84, яким визнано таким, що втратив чинність Указ Президента України від 21.09.2001 № 850 «Питання Національної академії державного управління при Президентові України».
Отже, втратив чинність пункт 10 Положення про Національну академію державного управління при Президентові України, затвердженого Указом Президента України від 21.09.2001 № 850/2001, який передбачав, що керівника Національної академії державного управління при Президентові України призначає на посаду та звільняє з посади Президент України.
Президент України з 04.03.2021 втратив повноваження щодо призначення керівника Національної академії державного управління при Президентові України, а відтак, щодо виконання зобов`язання, яке на нього покладено, в тому числі й судовим рішенням про поновлення ОСОБА_1 на посаді.
Станом на дату звернення позивача із заявами від 05.04.2021 та 26.04.2021 та станом на дату розгляду цих заяв Судом, рішення у цій справі не виконано відповідачем. 
Тобто, в період з дати набрання рішенням у цій справі законної сили (22.06.2020) по 03.03.2021 (до втрати Президентом України повноважень щодо призначення та звільнення керівника Національної академії) рішення Верховного Суду від 19.05.2020 відповідачем виконано не було. 
Водночас, вирішуючи по суті заяви позивача, колегія суддів виходить з такого. 
Відповідно до частин 1, 6 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Отже, метою форми судового контролю, яка передбачена статтею 383 КАС України, є забезпечення належного виконання судового рішення, у зв`язку з чим застосування саме такого способу захисту порушеного права в порядку контролю за виконанням судового рішення, здійснюється в провадженні, в якому справа розглянута.
Саме на такі підстави покликається і ОСОБА_1 у поданих ним заявах, викладаючи вимогу про постановлення відносно Президента України окремої ухвали для вжиття ним заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли невиконанню судового рішення.
Встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи. 
Водночас, з урахуванням того, що із заявами в порядку статті 383 КАС України з метою спонукання Президента України до виконання судового рішення, ОСОБА_1 звернувся вже після втрати боржником у виконавчому провадженні повноважень на вчинення дій по виконанню судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним саме у спосіб здійснення контролю за виконанням судового рішення. 
За наведених підстав, колегія суддів в межах розгляду заяв ОСОБА_1 не надає оцінки доводам щодо наявності ознак протиправної бездіяльності відповідача та приходить до висновку, що вимоги позивача щодо постановлення окремої ухвали про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої Президентом України і вирішення питання щодо притягнення його до відповідальності, а також направлення цієї ухвали Президентові України для вжиття ним заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли невиконанню судового рішення, задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяв ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України, третя особа - Національна академія державного управління при Президентові України, про визнання протиправним і нечинним Указу Президента України. 
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови Великою Палатою Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя                                                                                          Л.В. Тацій
Судді                                                                                                              В.М. Бевзенко
                                                                                                              І.В Желєзний 
                                                                                                              С. Г. Стеценко
                                                                                                              Т.Г. Стрелець
Повний текст ухвали виготовлений 11.08.2021