У Х В А Л А 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
17 серпня 2021 року                                                                              
м. Київ
 
справа №161/3915/18
провадження № 51-1354км19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі – Суд):
 
головуюча                                       ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 року,
 
встановив:
 
Зміст судових рішень, в тому числі оскарженого і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2018 року клопотання прокурора задоволено та звільнено від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_4 ,за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 Кримінального кодексу України (далі – КК України), на підставі ч. 4 ст. 212 КК України, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32017030000000048, закрито у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України). 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 
2018 року заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2018 року за нововиявленими обставинами задоволено частково. Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2018 року скасовано. Відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 32017030000000048 від 11 серпня 2011 року, підозрюваного ОСОБА_4 на підставі ч. 4 ст. 212 КК України, у зв`язку із відшкодуванням завданих державі збитків на суму 2 026 666 грн. У решті вимог заяви ОСОБА_4 відмовлено.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 11 січня 2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року, без зміни.
Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2020 року касаційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу Волинського апеляційного суду від 11 січня 2019 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2018 року за нововиявленими обставинами, залишено без задоволення.
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій виклав вимогу про скасування ухвали Рівненського апеляційного суду від 15 червня 2021 рокута призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що обставини, встановлені висновком судово-економічної експертизи № 8437 від 01 серпня 2018 року, є нововиявленими.
 
Мотиви Суду
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі 
п.2 ч.2 ст. 428 КПК Україниз огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Згідно з ч. 3 ст. 459 КПК України, обставини, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку - підтверджені матеріалами розслідування.
Із змісту ст. 459 КПК України, яка містить вичерпний перелік підстав для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами, випливає, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що вступив у законну силу, юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальному провадженні та спростовують через їх попередню невідомість та істотність висновки, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.
Нововиявленими обставинами є лише ті фактичні дані, які в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Тобто, для перегляду рішення за нововиявленими обставинами необхідно, щоб такі обставини впливали на юридичну оцінку фактів, на підставі якої ухвалено оскаржуване рішення.
Як убачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції в ухвалі від 
05 квітня 2018 року, було зазначено обставини, встановлені органом досудового розслідування, та докази, на які він послався, з`ясовано думку ОСОБА_4 , який не заперечував щодо закриття кримінального провадження з підстав, передбачених ч. 4 ст. 212 КК України, оскільки в добровільному порядку відшкодував заподіяну шкоду, та ухвалено законне і обґрунтоване рішення.
Луцький міськрайонний суд, задовольняючи частково заяву  ОСОБА_4 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, дійшов висновку, що суду при постановленні ухвали від 05 квітня 2018 року не було відомо, що висновки акту перевірки від 05 лютого 2018 року № 1836/14-04/40289067, які лягли в основу вказаного судового рішення, документально не підтверджені, проте ця обставина об`єктивно існувала на момент розгляду справи та була встановлена висновком судово-економічної експертизи №8437 від 01 серпня 2018 року, тому скасував ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2018 року та відмовив в задоволенні клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_4 на підставі ч. 4 ст. 212 КК України, у зв`язку із відшкодуванням завданих державі збитків на суму 2 026 666 грн. У решті вимог заяви ОСОБА_4 відмовлено.
Рівненський апеляційний суд, переглядаючи зазначене судове рішення за апеляційною скаргою прокурора, скасував ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року та постановив нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2018 року за нововиявленими обставинами, залишив без задоволення.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що об`єктивність існування обставин означає, що ці факти були такими на момент ухвалення відповідних судових рішень, незалежно від будь-якої суб`єктивної оцінки. Наприклад, підпис був підробленим, експертний висновок був завідомо неправдивим. Такі обставини мають бути встановлені належними процесуальними рішеннями, зокрема висновком експертизи щодо підробки підпису, рішенням про притягнення до кримінальної відповідальності експерта та інше. Однак, отримання учасником кримінального провадження нових доказів після його завершення, зокрема, як в даному провадженні, нового висновку експертизи, який є суб`єктивною думкою експерта щодо існування обставин, установлених іншою експертизою, не можна визнати нововиявленою обставиною в розумінні ст. 459 КПК України, з чим погоджується колегія суддів.
Крім того, слід зазначити, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайною (екстраординарною) процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлено обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ, зокрема у справі "Желтяков проти України". Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає в тому, що жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. Зокрема, у названій справі ЄСПЛ зазначив: "у будь-якому разі Суд вважає, що ситуація не вимагала такого грубого втручання у остаточне рішення суду. Немає жодних підстав вважати, що воно стосувалося серйозного порушення процесуальних норм. Також не стверджувалось, що висновок був "завідомо неправильним".
Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги Воєводи С.В. щодо наявності нововиявлених обставин та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених судом апеляційної інстанції, є необґрунтованими.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 2021 року.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
Н.С. Стефанів          ОСОБА_2               В.В. Король               ОСОБА_3              М.М. Лагнюк