ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6413/21 Справа № 185/5208/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря — Синенка Є.А., 

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника Павлоградської окружної прокуратури на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Територіальної громади в особі Межиріцької сільської ради, третя особа - Павлоградська районна державна адміністрація про визнання права власності на отримання земельної ділянки, - 

ВСТАНОВИЛА:

       У липні 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є членом колективного сільськогосподарського підприємства «Межиріч». Рішенням Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 20 березня 2000 року за № 11 було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ДП від 20 січня 1994 року КСП «Межиріч». Відповідно до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства «Межиріч» позивач є під номером 372. Розмір земельної частки (паю) по КСП «Межиріч» складає 5,29 умовних кадастрових гектар. 
       Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд визнати право на земельну частку (пай) розміром 5,29 умовних кадастрових гектар із земель розташованих на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено.
       Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 5,29 умовних кадастрових гектар із земель колишнього КСП «Межиріч» на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області згідно державного акту на право колективної власності на землю виданого 20 січня 1994 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 4. 
       Не погодившись із таким рішенням суду, виконувач обов`язків керівника Павлоградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
       В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
       Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористались.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду – скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , з наступних підстав. 
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був членом КСП «Межиріч».         Встановлено, що відповідно до списку громадян членів КСП «Межиріч», доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого колгоспу «Межиріч» серії ДП від 20 січня 1994 року ОСОБА_1 значиться у списку під номером 372.
       15 лютого 1991 року колгосп ім. ХХІІ з`їзду КПРС був перейменований на колгосп «Межиріч», а 30 січня 1996 року колгосп «Межиріч» перетворений на КСП «Межиріч».
       24 березня 2000 року рішенням Межиріцької сільської ради Державний акт про право колективної власності на землю виданий колгоспу «Межиріч», який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 4, вважається з 18.01.1997 р. виданим КСП «Межиріч». 
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості та доведеності позовних вимог, оскільки позивач був прийнятий у члени колгоспу «імені XXII з`їзду КПРС», який у подальшому перейменовано та реорганізовано у колгосп «Межиріч» та у подальшому в КСП «Межиріч», внесений до списку, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю, а тому набув права успадкувати спірну земельну ділянку.
       Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
       Відповідно до пункту 2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства.
       Як роз`яснив Верховний Суд України в пункті 24 постанови Пленуму №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
       Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. 
       Встановлено, що за життя ОСОБА_1 сертифікат про право на земельну частку (пай) не отримав.
       За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
       Отже, сам лише факт включення громадянина до списку, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, не є достатньою підставою для виникнення у особи права на земельну частку (пай). Для цього також необхідно, щоб відповідне КСП отримало державний акт у встановленому законом порядку, а громадянин дійсно перебував у членських відносинах з таким КСП на момент видачі державного акту.
       Відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.
       Членство у КСП було добровільним та передбачало написання заяви про вступ у члени КСП.
       Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилався на факт роботи ОСОБА_1 у КСП “Межиріч”, у зв`язку із зазначенням позивача у додатку до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого 20.01.1994.
       Проте, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, та зауважує, що відповідний документ не має жодного доказового значення у справі, оскільки право на земельну частку (пай) мали лише колишні члени КСП, а не працівники колгоспу та особи, які були включені до додатку до державного акту. 
       Також, позивачем не надано до суду першої інстанції доказів вступу ОСОБА_1 саме в члени КСП «Межиріч», як того вимагає чинне законодавство. При цьому, перебування у трудових відносинах з певним колгоспом або КСП не є доказом членства особи у колективному підприємстві.
       До того ж листом Павлоградської РДА №01-16-104/0/334-21 від 03.02.2021 повідомлено Павлоградську місцеву прокуратуру про відсутність інформації у протоколах загальних зборів уповноважених членів КСП «Межиріч» стосовно прийняття у члени ОСОБА_1 .
       Тому, безпідставними є висновки суду першої інстанції про набуття ОСОБА_1 за життя права на спірну земельну частку (пай) з підстав того, що він був членом колгоспу «імені XXII з`їзду КПРС».
       Так, сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи в інших організаціях до створення КСП й отримання ним державного акту на право колективної власності на землю, не є підставою для отримання земельної частки у новоствореному КСП. До вручення зазначеного акту власником землі була держава, а після передачі його у КСП земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП.
       Отже, судом не взято до уваги, що незважаючи на те, що ОСОБА_1 був включений до списку громадян, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю, виданого колгоспу «Межиріч», але право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності підприємства він не набув.
       Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено факт членства ОСОБА_1 на момент передачі земель у колективну власність вказаному КСП, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що у нього були відсутні будь-які права на земельну частку (пай), передбачені законодавством. 
       Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначене та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга виконувача обов`язків керівника Павлоградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Територіальної громади в особі Межиріцької сільської ради про визнання права власності на отримання земельної ділянки.
       Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261 грн. 20 коп.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника Павлоградської окружної прокуратури — задовольнити.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року — скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Територіальної громади в особі Межиріцької сільської ради, третя особа - Павлоградська районна державна адміністрація про визнання права власності на отримання земельної ділянки — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м.Дніпро, просп. Д.Яворницького, буд.38, МФО 820172, р/р UA 228201720343160001000000291 в ДКСУ м.Київ, код ЄДРПОУ 02909938) судовий збір у розмірі по 1 261 грн. 20 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова