ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2264/21 Справа № 185/3914/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2020 року про повернення заяви про перегляд заочного рішення 
по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ларіні» про стягнення заборгованості, –  
В С Т А Н О В И Л А:

       Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2020 року повернуто заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. 
       Ухвалу мотивовано тим, що заявником не усунуто недоліки заяви у встановлений судом строк.
       Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       В обґрунтування скарги зазначила, що оскільки позовна заява їй не направлялась, вона була позбавлена можливості висловити обґрунтовану позицію на заперечення позовних вимог. Надання доказів можливе при розгляді справи по суті, а не заяви про перегляд заочного рішення.
       Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
       Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
       У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про перегляд заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року.
       В обґрунтування заяви відповідач посилається на те, що вона не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, оскільки не отримувала ніяких повідомлень та судових повісток, тому не мала можливості подати відзив на позов. 
       Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху, як таку, що не відповідає положенням пункту 4 частини 2 статті 285 ЦПК України, оскільки не містить посилань на будь-які докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. Заявнику надано строк для усунення недоліків та оформлення заяви відповідно до вимог пункту 4 частини 2 статті 285 ЦПК України.
       Повертаючи заяву про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заява не відповідає вимогам ст. 285 ЦПК України, недоліки заяви не усунуто.
       Однак колегія суддів не може погодитись з законністю оскаржуваної ухвали, з огляду на наступне.
       Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть такого права.
Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 21.09.1994 року в справі Фаєд проти Сполученого королівства (п.65), рішення від 18.02.1999 року у справі Вайт і Кеннеді проти Німеччини (п.59), рішення від 10.05.2001 р. у справі Т .Р. та К.М. проти Сполученого Королівства (п.93), рішення від 12.07.2001 р. у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини (п.45).
Згідно частини 2 статті 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: 1) найменування суду, який ухвалив заочне рішення; 2) ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку; 3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; 4) посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; 5) клопотання про перегляд заочного рішення; 6) перелік доданих до заяви матеріалів.
Частиною 8 статті 285 ЦПК України встановлено, що до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 та 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
За змістом частини 3 наведеної норми якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строку виконає вимоги, визначені статями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у своїй заяві про перегляд заочного рішення, посилалась на те, що вона в установленому законом порядку не повідомлялася про час та місце розгляду справи, що позбавило її можливості заявити клопотання, надати заперечення, оцінити наявні докази щодо стану заборгованості. З огляду на зазначене, заявник не посилається на докази якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, однак зазначає, що має намір отримати інформацію щодо наявності чи відсутності боргу перед АТ «Універсал Банк» шляхом подання заяви про витребування певних доказів при розгляді справи в загальному порядку. 
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
       Висновки суду першої інстанції не можуть бути підставою для позбавлення заявника права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Європейської Конвенції прав людини.
       У рішенні в справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні в справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Ця обставина визнана порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
       Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та, діючи всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув заяву про перегляд заочного рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2020 року — скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова