ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року	Львів	Справа № 300/1765/21 пров. № А/857/11809/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Кушнерика М.П. 
з участю секретаря судового засідання     Юрченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року (суддя першої інстанції Кафарський В.В., м. Івано-Франківськ)

В С Т А Н О В И В :
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій щодо заниження показника середньої заробітної плати по Україні при обчисленні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній за 2018, 2019, 2020 роки, донарахувати пенсію та повернути недоотриману суму пенсійних виплат з 10.03.2021.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із таким рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 . Просить скасувати оскаржене рішення суду від 01.06.2021 та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вона звільнена з роботи з державної податкової служби 09.09.2008 та з 10.09.2008 їй призначено пенсію за нормами статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Пенсію державного службовця позивач отримувала включно по лютий 2021 року. Посилаючись на частину 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-ІV стверджує, що вона має право на перехід з пенсії державного службовця на пенсію по віку із застосуванням середньої заробітної плати (доходу), визначеної частиною 2 статті 40 Закону №1058-ІV для призначення пенсії, тобто за три роки, що передують року звернення за пенсією. Таким чином, відповідач неправомірно відмовив позивачу у правильному обчисленні пенсії по віку за нормами Закону №1058-1V.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Позивач була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки на вказану нею адресу, яка отримана 13.09.2021, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У судове засідання позивач не з`явилася.
У судовому засіданні представник відповідача Іванів О.Б. заперечив вимоги апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , 1954 року народження, 29.11.2004 призначено пенсію по інвалідності відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-ІV (а.с. 26).
Згідно записів у трудовій книжці з 09.09.2008 ОСОБА_1 була звільнена у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності, на підставі статті 38 КзпП України (а.с. 7).
З 10.09.2008 ОСОБА_1 відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723 від 16.12.1993 переведено на пенсію державного службовця (а.с. 27).
Таку пенсію позивач отримувала до лютого 2021 року включно.
10.03.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою та 11.03.2021 з уточненою заявою про призначення їй пенсії по віку за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто просила перевести її з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», враховуючи при її призначенні показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (а.с. 9).
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 05.04.2021 за №2131-1818/Ш-02/8-0900/21 повідомило ОСОБА_1 , що її з 10.03.2021 переведено на пенсію за віком згідно з Законом №1058-ІV із врахуванням страхового стажу 35 років 4 місяці (коефіцієнт страхового стажу 0,35333) та заробітної плати за період з 01.07.1995 по 30.06.2000 (згідно з поданою довідкою), з 01.07.2000 по 31.08.2008 (згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу), коефіцієнт заробітку – 3,02825. Середньомісячний заробіток 5 426,60 грн. Також у листі зазначено, що розмір пенсії ОСОБА_1 з 10.03.2021 становить 5 894,76 грн., з яких: 5 806,31грн. – розмір пенсії за віком та 88,45 грн. – доплата за понаднормовий стаж (5 років). Крім того, вказано на те, що оскільки після попереднього призначення (перерахунку) позивач набула тільки 8 місяців страхового стажу, права на застосування нової середньої заробітної плати за три попередні роки (2018-2020) у неї немає (а.с. 9-10).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач у 2004 році реалізувала своє право виходу на пенсію згідно вимог  Закону №1058-ІV, а саме отримувала пенсію по інвалідності, то відсутні правові підстави для призначення нової пенсії за віком у відповідності до  статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тобто фактично, в даному випадку відбулось переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до  Закону №1058-IV. Таким чином, пенсія не може бути призначена ОСОБА_1 повторно на підставі положень статті 40 Закону №1058-IV  із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки, оскільки до призначення пенсії державного службовця, позивачу вже була призначена пенсія по інвалідності згідно вимог  Закону №1058-ІV.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ (далі – Закон №3723-ХІІ) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Згідно частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно частини 1 статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Відповідно до частини 2 статті 40 Закону №1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Згідно частини 3 статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.
Отже, Законом №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. 
Разом з тим, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктом 2.8 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Як правильно встановлено судом першої, що ОСОБА_1 первинно (до призначення пенсії державного службовця), а саме 29.11.2004 призначено пенсію по інвалідності відповідно до вимог Закону №1058-ІV. 
Отже, позивач у 2004 році реалізувала своє право на пенсію згідно вимог Закону №1058-ІV.
10.09.2008 ОСОБА_1 відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723 від 16.12.1993 переведено на пенсію державного службовця
Таким чином, до призначення пенсії державного службовця ОСОБА_1 вже була призначена пенсія по інвалідності згідно вимог Закону №1058-ІV.
ОСОБА_1 вдруге звернулась в 2021 році до пенсійного органу щодо призначення пенсії відповідно до Закону №1058-ІV.
Відтак, посилання позивача на ту обставину, що за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV вона звернулась вперше, суд до уваги не бере, оскільки вказане не відповідає матеріалам справи та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні правові підстави для призначення позивачу нової пенсії за віком у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки у даному випадку відбулось переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до Закону №1058-IV.
Як наслідок, пенсія не може бути призначена ОСОБА_1 повторно на підставі положень статті 40 Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки.
Відтак, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.
Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 24.09.2021.