ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" липня 2021 р.                                                                    Справа №921/221/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого - судді                                                            О.В. Зварич
суддів                                                                                В.М. Гриців
          Г.Г. Якімець,
секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 26.04.2021 року (вх. № 01-05/1589/21 від 05.05.2021 року) 
на ухвалу господарського суду Тернопільської області від 15.04.2021 року (суддя Н.О.  Андрусик; повний текст ухвали складено 15.04.2021 року)
за заявою ОСОБА_1 б/н від 13.04.2021 року (вх. № 3169 від 13.04.2021 року про забезпечення позову
у справі № 921/221/21
за позовом: ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 )
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Чародійка" (надалі ТзОВ  "Чародійка")
про визнання недійсними рішень загальних зборів,

за участю:
від позивача (в режимі відеоконференції): Свірський Т.В. - адвокат (ордер серії ВО  №1017035 від 25.04.2021 року);
від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову  

13.04.2021 року ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Тернопільської області з позовом до ТзОВ "Чародійка" про визнання недійсними протоколів загальних зборів засновників (учасників) Товариства № 14 від 18.01.2020 року та № 17 від 26.03.2021 року.
Також позивач подала до господарського суду Тернопільської області заяву б/н від 13.04.2021 року (вх.№3169) про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:
1) накладення арешту на нерухоме майно, належне ТзОВ «ЧАРОДІЙКА», а саме: 39/100 частини будинку, перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (реєстраційний номер майна - 22860757), площею 268,9 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) заборони усім державним реєстраторам, іншим уповноваженим органам та особам вчиняти будь які реєстраційні дії щодо належного ТзОВ «ЧАРОДІЙКА» нерухомого майна, а саме: 39/100 частини будинку, перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (реєстраційний номер майна - 22860757), площею 268,9 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є учасником (засновником) ТзОВ  «ЧАРОДІЙКА» із часткою в статутному капіталі Товариства в розмірі 687,27 грн, що становить 7,24% від усього статутного капіталу. У власності Товариства перебуває нерухоме майно - 39/100 частини будинку, перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (реєстраційний номер майна 22860757), площею 268,9м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №248842301 від 18.03.2021 року. Заявник зазначає, що 04.07.2018 року загальними зборами засновників (учасників) ТзОВ «Чародійка» прийнято рішення, яке оформлено протоколом загальних зборів засновників (учасників) Товариства №8, про ліквідацію Товариства. У зв`язку з ліквідацією Товариства 31.10.2019 року загальними зборами прийнято рішення, яке оформлено протоколом загальних зборів №12, зокрема про передачу ОСОБА_1 в натуральній формі частини майна ТзОВ «Чародійка», а саме частини приміщення перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Однак, 18.01.2020 року Зборами засновників (учасників) ТзОВ «Чародійка» прийнято рішення про скасування рішення загальних зборів засновників (учасників) від 04.07.2018 року про ліквідацію Товариства (рішення оформлено протоколом загальних зборів №14).
Дане рішення заявник вважає таким, що прийнято з порушенням ч.ч. 3, 4 ст.32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та пункту 6.12 Статуту Товариства, оскільки про скликання загальних зборів засновників її не було повідомлено у встановленому законом порядку та строки. Дане рішення, на думку заявника, суперечить раніше прийнятому рішенню Загальних зборів №8 від 04.07.2018 року про ліквідацію Товариства та рішенню №12 від 31.10.2019 року про розподіл майна між учасниками Товариства.
Крім того, заявник зазначає, що 26.03.2021 року загальними зборами засновників (учасників) ТзОВ «Чародійка» прийнято рішення (протокол №17) про продаж належного Товариству приміщення перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Дане рішення заявник вважає неправомірним, оскільки ним порушується її право на виділення та отримання частки майна Товариства в натурі, про що було прийнято рішення Загальних зборів учасників ТзОВ «Чародійка», яке оформлене протоколом №12 від 31.10.2018 року.
Заявник стверджує, що вказані обставини свідчать про намір Товариства продати спірне приміщення, тому існують підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких ОСОБА_1 звернулась до суду, оскільки метою подання позову є недопущення відчуження нерухомого майна ТзОВ  «Чародійка», що відповідає розміру її частки у статутному капіталі Товариства.  

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 15.04.2021 року (суддя Н.О.  Андрусик) відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 б/н від 13.04.2021 року (вх.  №3169 від 13.04.2021 року) про забезпечення позову у справі №921/221/21 за необгрунтованістю. 
Ухвала суду мотивована тим, що заявник документально не підтвердила фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів забезпечення позову, про застосування яких просить ОСОБА_1 в контексті спірних правовідносин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважає її незаконною та необгрунтованою, прийнятою з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що про намір продажу спірного майна Товариства свідчить протокол Загальних зборів учасників Товариства № 17 від 26.03.2021 року та Висновок про визначеня оціночної вартості приміщення. Вказує, що продаж перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » суперечить її інтересам, оскільки вона бажає отримати частину майна в натурі, про що було прийнято рішенння загальними збороми учасників Товариства (протокол № 12 від 31.10.2019 року). Стверджує, що у разі задоволення позову без вжиття судом заходів забезпечення позову, сам по собі судовий захист може втратити ефективність та цінність з точки зору захисту порушеного права та інтересу, а задоволення позову носитиме лише формальний характер відновлення порушених прав заявника, оскільки майно Товариства може бути відчужено і заявник не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду з іншими позовами. В обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на правові позиції Верховного Суду, наведені в інших справах, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 25.11.2019 року по справі №922/1992/19. Просить скасувати ухвалу господарського суду Тернопільської області від 15.04.2021 року та задоволити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №921/221/21.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідач не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу. 

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі та заяві про забезпечення позову.
Відповідач не делегував свого представника в судове засідання. Про причини неявки не повідомив.
Суд встановив, що згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення № 7901011365186, відповідач 28.05.2021 року отримав ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 року про відкриття апеляційного провадження у справі № 921/221/21. 
Крім того, усі ухвали Західного апеляційного господарського суду у справі №921/221/21 оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень України, тобто є загальнодоступними.
Учасники справи зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у їх справі, добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
В ухвалах Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 року, 22.06.2021 року було роз`яснено учасникам справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду або поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, шляхом звернення до суду з відповідним клопотанням в порядку, визначеному ст. 197 ГПК України.
Відповідно до положень статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Враховуючи практику Верховного Суду та Європейського Суду з прав людини з даного питання, строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, визначений в ч.2 ст. 273 ГПК України й те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів прийшла до висновку, що справу може бути розглянуто при відсутності відповідача.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно; заборони державним реєстраторам, іншим уповноваженим органам та особам вчиняти будь- які реєстраційні дії щодо нерухомого майна. 
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Позов забезпечується: 
-накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 
-забороною відповідачу вчиняти певні дії; 
- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 
-зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 
-зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 
-зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 
-арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 1
-іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст.137 ГПК України).
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.
Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Аналіз змісту наведеного свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
Предметом позову у справі №921/221/21 є вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними протоколів загальних зборів засновників (учасників) ТзОВ "Чародійка" № 14 від 18.01.2020 року та № 17 від 26.03.2021 року. Отже, предметом позову є вимоги немайнового характеру.
Тому у цій справі має досліджуватися обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову, а також питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Подібну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт має стосуватися майна, належного до предмета спору. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі № 911/527/19, від 14.02.2020 у справі № 916/2278/19, від 26.11.2020 у справі № 911/949/20, від 24.05.2021 у справі №910/3158/20, від 09.06.2021 року у справі № 914/2438/20.
Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, зокрема, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, врахував, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову. Позовні вимоги у цій справі не мають майнового характеру та не стосуються безпосередньо повернення/витребування нерухомого майна на користь позивача. Суд врахував, що між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог відсутній зв`язок, що унеможливлює задоволення вимоги позивача про застосування заходу забезпечення позову у цьому спорі шляхом накладення арешту на нерухоме майно, відповідно до статей  136,  137 Господарського процесуального кодексу України.
Також місцевий господарський суд вірно врахував, що позивач не надала доказів вчинення ТзОВ "Чародійка" реальних дій, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна, в тому числі приміщення 1-10, пл. 22.5 м2, котре згідно рішення загальних зборів учасників, оформленого протоколом № 12 від 31.10.2019 року, вирішено передати в натуральній формі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
В силу положень частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення конкретного позову, та на які така сторона посилається.
Водночас, заявником не наведено жодних доводів на підтвердження того, що існують реальні обставини, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, вказують на реальну існуючу загрозу у поновленні чи утруднення в поновленні законних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.
Самі лише твердження заявника про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
Усі вищеописані обставини справи в їх сукупності підтверджують правомірність висновку місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 (вх.  №3169 від 13.04.2021 року) про забезпечення позову у справі №921/221/21.
Щодо посилання апелянта на правові висновки, сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 381/4019/18, колегія суддів зазначає, що предметом позовних вимог  у справі цивільної юрисдикції №381/4019/18 є майнова вимога про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги, а в розглядуваній справі предметом позовних вимог ОСОБА_1 є немайнова вимога про визнання недійсними протоколів загальних зборів засновників (учасників) ТзОВ "Чародійка". Тобто предмети спору в обидвох справах - різні. Вищевказана постанова Великої палати Верховного Суду прийнята у майновому спорі та за інших конкретних обставин справи. Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, скаржник помилково посилається на зазначену постанову Великої палати Верховного Суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник наводить правову позицію Верховного Суду в інших справах, зокрема, у постанові від 25.11.2019 року по справі №922/1992/19.
З цього приводу необхідно зауважити, що оскаржене у даній справі судове рішення повністю узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 25.11.2019 року, справа № 922/1992/19 (reyestr.court.gov.ua/Review/86034126), попри те, що вимоги заяв про вжиття заходів забезпечення позову в обидвох справах дещо відрізняються. 
Як видно зі змісту пункту 4 резолютивної частини зазначеної постанови Верховний Суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про заборону державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, проводити реєстраційні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю НВК "Ліцей Професіонал", в тому числі щодо зміни учасників, місцезнаходження юридичної особи, зокрема внесення змін до установчих документів, перереєстрацію, реорганізацію, реєстрацію припинення діяльності, реєстрацію скасування існуючої редакції статуту, проводити передачу реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю НВК "Ліцей Професіонал", щодо відчуження (продажу, дарування, передачу в оренду, оперативне управління, іпотеку тощо) нерухомого майна Товариства, а також вносити інші зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, та заборонити реєстрацію будь-яких змін інших відомостей.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.   Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують висновків, покладених в основу оскарженої ухвали місцевого господарського суду.
Ухвала господарського суду господарського Тернопільської області від 15.04.2021 року у справі №921/221/21 прийнята у відповідності до норм процесуального права, яку необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати
З огляду на те, що ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 року задоволено клопотання апелянта ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Тернопільської області від 15.04.2021 року у справі №921/221/21, отже відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги не підлягає стягненню.

Керуючись, ст. ст. 86, 136, 137, 140, 197, 255, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд - 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 26.04.2021 року (вх. № 01-05/1589/21 від 05.05.2021 року) залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Тернопільської області від 15.04.2021 року у справі №921/221/21 - без змін.
Матеріали оскарження ухвали від 15.04.2021 року у справі №921/221/21 повернути в господарський суд Тернопільської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич 

Суддя                                                                                                    В.М. Гриців
        
Суддя                                                                                                    Г.Г. Якімець