ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

21 липня 2021 року
м. Харків

справа № 624/664/17
провадження № 22-ц/818/3896/21

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Кругової С.С., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря – Гармаш К.В.

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач:  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,, з апеляційною скаргою  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року, постановлене у складі судді Єрьоміної О.В., 

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року     ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 04.01.2014 року позивач надав у борг відповідачу ОСОБА_2 суму у розмірі 10 000 доларів США, що на день укладення відповідного договору було еквівалентно 81500 грн. на строк до 05.12.2014 року. Крім того, 24.10.2014 року позивач надав у борг відповідачу ОСОБА_2 суму у розмірі 2 000 доларів США, що на день укладення відповідного договору було еквівалентно 28000 грн. на строк до 01.12.2015 року.

На даний час зобов`язання належним чином відповідачем не виконано. Згідно довідки відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.10.2017 року курс долара США за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2017 року складає за 100 доларів 2653 грн. Відповідно сума боргу станом на 12.10.2017 року становить: -265 300 грн за договором позики від 04.01.2014 року, що еквівалентно 10 000 доларів США; - 53 060 грн за договором позики від 24.10.2014  року, що еквівалентно 2 000 доларів США, а всього 318 360 грн., що еквівалентно 12 000 доларів США. У зв`язку з чим, просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в гривневому еквіваленті у розмірі 318360 грн.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 318 360 грн, а також судовий збір у розмірі 3 183 грн. 

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що в матеріалах справи були відсутні оригінали розписок, копії яких були додані до позовної заяви, та на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог, а судом першої інстанції не було враховано дану обставину як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за такими розписками. Вказує, що позивачем не вказувалося про наявність у нього чи у інших осіб оригіналів доданих до позову копії розписок, про готовність надати такі оригінали розписок при розгляді справи. Наголошує, що на момент звернення позивача до суду, заборгованість відповідача за вказаними у позові розписками була погашена в повному обсязі. Зазначає, що 19.10.2015 року відповідач та позивач провели остаточну звірку з усіма виплатами, за результатом чого зафіксували таку звірку у письмовому вигляді. Позивач власноручно написав, що заборгованість відповідача «закрита», і навіть існує переплата в розмірі 8000 грн. Вказує, що спростування власноручного написання такої звірки під час розгляду справи позивачем надано не було. Доказ звірки сторін було подано суду для огляду під час розгляду справи, однак після ознайомлення з матеріалами справи виявилося, що такий доказ не було долучено до матеріалів, відповідно, у рішенні суду надання такого доказу відповідачем та його оцінка також не були відображені. Вказує, що при розгляді справи, суд першої інстанції не забезпечив рівності реалізації процесуальних прав сторін спору, зокрема, право щодо надання доказів за неможливості самостійного надання таких доказів відповідачем, та виявив упереджене ставлення до відповідача.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом першої інстанції встановлено, що 04.01.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у простій письмовій формі. На виконання умов договору ОСОБА_1 передав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10000 дол. США, що еквівалентно на момент позики 81500 грн., які боржник зобов`язався повернути до 05.12.2014 року, однак свого зобов`язання не виконав, у визначений строк борг не повернуто. Вказані обставини підтверджуються оригіналом боргової розписки, яка була надана суду.(а.с. 6, 244).
Крім того, 24.10.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у простій письмовій формі. На виконання умов договору ОСОБА_1 передав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2000 дол. США, що еквівалентно на момент позики 28000 грн, які боржник зобов`язався повернути до 01.12.2014 року, однак свого зобов`язання не виконав, у визначений строк борг не повернуто. Вказані обставини підтверджуються оригіналом боргової розписки, яка була надана суду.(а.с 7,243).
Відповідач у судовому засіданні не заперечував факту складання вищевказаних розписок та отримання у борг 10000 доларів США та 2000 доларів США.
Зміст розписок свідчить про укладення між сторонами саме договорів позики.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно  від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник  видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання у ОСОБА_2 виникло перед  ОСОБА_1 та не виконане.
Отже, установивши, що зобов`язання ОСОБА_2 про повернення позивачу суми боргу підтверджуються наявними в останнього письмовими розписками, умови якої щодо повернення коштів, отриманих у позику, позичальник не виконав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу, обумовлену договором позики.
Представник відповідача вказував на відсутність в матеріалах справи оригіналів боргових розписок. Між тим такі доводи спростовуються матеріалами справи, на а.с. 243, 244 в томі №1 якої містяться оригінали зазначених боргових документів, які були досліджені та оглянуті судом першої інстанції.
Представник відповідача наполягає на тому, що боргові зобов`язання виконані відповідачем на підтвердження чого надав аркуш (а.с. 305 т. 1), який на його переконання свідчить про звірку проведену між сторонами.
Між тим, документ, на який посилається представник відповідача, не має жодних підписів, з його змісту не вбачається, що він стосується спірних правовідносин між сторонами.
В судовому засіданні представник позивача пояснив, що ОСОБА_1 неодноразово позичав ОСОБА_2 грошові кошти, тому аркуш, який нібито свідчить про звірку проведену між сторонами стосується інших правовідносин та такі доводи не спростовані представником відповідача.
Так, наявність оригіналу боргових розписок у позивача підтверджує невиконання ОСОБА_2 боргових зобов`язань за такими розписками.
Оскільки належних та допустимих доказів того, що позика була повернута суду не надано – вірним є висновок про наявність підстав для задоволення позову.
Належним чином дослідивши надані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини справи відповідно до вимог ЦПК України, суд установив справжню правову природу правовідносин сторін, якими підтверджено правовідносини позики, факт передання відповідачу в позику коштів, його зобов`язання повернути кошти, спростував доводи відповідача щодо відсутності зобов`язань за позикою, врахував встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, законно й обґрунтовано вирішив спір та дійшов правильного висновку про задоволення позову.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України і доводами скарги не спростовується, судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального праві, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 10 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                        С.С. Кругова         

                                                                               О.Ю. Тичкова