ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року		Справа № 607/7470/21 пров. № А/857/12682/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Затолочного В.С., Курильця А.Р.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про накладення адміністративного стягнення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 1 червня 2021 року (суддя Герчаківська О.Я., м.Тернопіль), -
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП, ДПП), в якому просив:
скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18.04.2021 серії ЕАН №4084284 (далі - Постанова) провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити;
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань УПП на користь позивача судові витрати по справі.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 1 червня 2021 року позов задоволено частково. Постанову скасовано, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань УПП на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454 грн. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині відмовлених вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду у відповідній частині, та прийняти нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в користь позивача 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та 2000 грн таких витрат у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі із посиланням на норми процесуального права та окремі обставини справи, вказує, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції є обґрунтованими, тобто підтвердженими належними доказами, при чому законодавством передбачено надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу витраченого фахівцем в галузі права.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог фактично не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини рішення.
Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у матеріалах справи відсутня квитанція чи інший платіжний документ, що достовірно підтверджував би факт понесених позивачем витрат на правову допомогу, вказане є підставою для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача суми витрат на правову допомогу. 
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм процесуального права з таких міркувань.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 21.04.2021 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Сила Права» (далі - АО), в особі керуючого Фльорківа О.В., укладено договір про надання правничої (правової) допомоги (далі - Договір), предметом якого є здійснення АО захисту, представництва інтересів клієнта в суді першої та апеляційної інстанції, Верховному суду тощо у справі за позовом ОСОБА_1 до УПП про визнання протиправною та скасування Постанови (а.с.7-8).
Для надання правничої допомоги клієнту АО призначає адвоката Башуцького І.Я., Фльорківа О.В.
Відповідно до пункту 2, 3 додатку №1 до Договору від 21.04.2021 за одну годину представництва в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи її підготовку до розгляду, збір доказів тощо, клієнт сплачує АО 1000 грн. Загальний розмір гонорару не може бути меншим 2000 грн (а.с.9).
Згідно з акта №1 обсягу надання правничої (правової) допомоги до Договору від 26.04.2021 АО надало, а клієнт отримав правничу допомогу в наступному обсязі: попередня (досудова) консультація, вивчення документів, аналіз законодавства щодо предмета спору. Формування правової позиції та підготовка позовної заяви 2 год 2000 грн (а.с.10).
За змістом акта №2 обсягу наданої правничої допомоги до Договору від 26.05.2021 за підготовку відповіді на відзив 1 год позивач повинен понести 1000 грн витрат за надану послугу (а.с.30).
Згідно з частиною першою статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Відповідно до частини першої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Разом з тим, необхідно зазначити про те, що у КАС у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементовано нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічний підхід щодо застосування положення частини сьомої статті 139 КАС у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, застосовано Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, від 29 жовтня 2020 року у справі №686/5064/20, від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20.
Отже висновки суду першої інстанції про те, що відсутність платіжного документа про фактичну сплату станом на час розгляду справи витрат за надану правничу допомогу унеможливлює стягнення таких витрат ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм статті 139 КАС за якою стягненню підлягають витрати незалежно від того чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено у майбутньому.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в частині заявленої суми стягнення, суд враховує
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В контексті наведеного апеляційний суд звертає увагу на те, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Так, у відзиві на позов відповідачем, окрім як заперечень по суті позовної заяви стосовно оскаржуваної Постанови, також висловлено заперечення і щодо вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката та зазначено, що сума таких витрат є неспівмірною із складністю справи зважаючи на предмет спору та скороченні  строки розгляду вказаної категорії справ. Також зазначено, що в Договорі не конкретизовано серії, номера та дати спірної Постанови з приводу оскарження якої здійснюється представництво клієнта.
Зважаючи на те, що відповідачем висловлено заперечення стосовно заявлених позивачем до стягнення судових витрат в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції з урахуванням принципу співмірності цих витрат складності справи, обсягу та характеру наданих послуг, критерією реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи дійшов висновку про можливість зменшення розміру заявлених витрат, що понесенні в суді першої інстанції з 3000 грн до 1000 грн.
Щодо розміру судових витрат на правничу допомогу, що заявлені в суді апеляційної інстанції, то зважаючи на те, що фактично у відзиві на апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує лише правильність висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні стягнення судових витрат в суді першої інстанції та не наводить заперечень стосовно вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн, апеляційний суд позбавлений в такому випадку права з власної ініціативи визначати розмір відшкодування витрат з однієї сторони іншій, без відповідних дій зацікавленої сторони.
Таким чином, вимога скаржника, що зазначена в апеляційній скарзі про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень 2000 грн, у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суду, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права (неправильне тлумачення), що призвело до неправильного вирішення питання про стягнення судових витрат у справі, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 328 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 1 червня 2021 року в частині відмови у розподілі судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу скасувати та прийняти постанову, якою здійснити розподіл відповідних судових витрат.
Стягнути за рахунок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ: 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), понесені ним у суді першої інстанції судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одну тисячу) гривень.
В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 1 червня 2021 року залишити без змін.
Стягнути за рахунок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ: 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), понесені ним у суді апеляційної інстанції судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС. 

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 16 серпня 2021 року.