Справа № 127/25444/15-ц
Провадження № 22-ц/801/1385/2021
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Береговий  О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року	Справа № 127/25444/15-ц	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:        
головуючого - Берегового О.Ю. (судді – доповідача),
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
       за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,
учасники справи:
позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Іщук Т.П., дата складення повного тексту рішення 19 квітня 2021 року,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 серпня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №01013748267, згідно якого останній отримав кредит у сумі 166 500,00 грн з терміном повернення до 10 серпня 2015 року та сплатою відсотків в розмірі 13,99 % річних. Позичальник зобов`язався виконувати всі умови даного кредитного договору. 
Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року, ТОВ «ПростоФінанс» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» придбало право вимоги заборгованості по кредитним договорам, зокрема і по кредитному договору, укладеному з відповідачем. 
Відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту не виконує, внаслідок цього виникла заборгованість, яка становить 295358,78 грн, з яких: 146208,55 грн – заборгованість по тілу кредиту; 123082,03 грн – заборгованість по процентах за користування кредитом, 18656,33 грн – комісія, 7411,87 грн – штраф.
Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №01013748267 від 15 серпня 2008 року в розмірі 98 356,79 грн (дев`яносто вісім тисяч триста п`ятдесят шість гривень 79 коп), з яких: 87 145,94 грн – тіло кредиту, 11 210, 85 грн – відсотки за користування кредитом.
У решті вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 1475,35 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення в задоволеній його частині скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга, мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції не з`ясував питання про виконання вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 01013748267 від 15 серпня 2008 року на загальну суму 404468,92 грн., в зв`язку із чим задоволення вказаного позову призведе до подвійного притягнення до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Крім того, вважає, що позивачем не підтверджено факт невиконання умов кредитного договору позичальником, зокрема не надано первинні документи, які підтверджують обставини надання грошових коштів у безготівковій формі відповідачу та невиконання ним умов кредитного договору.
Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» не скористалось своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направило, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Оскільки ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції оскаржується лише в задоволеній його частині, тому в іншій частині рішення суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Апеляційним судом встановлено, що 15 серпня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 01013748267, згідно якого останній отримав кредит у сумі 166 500,00 грн з терміном повернення до 10 серпня 2015 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних. Відповідно до п.2.3 договору позичальник щомісяця сплачує комісію за управління кредитом в розмірі 0,15% від початкової суми кредиту. Заборгованість підлягає сплаті шляхом здійснення єдиних щомісячних платежів, визначених в графіку платежів. Кожний щомісячний платіж включає в себе відповідну частину суми кредиту, проценти за користування кредитом та комісію за управління (п.2.5 договору). У випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань щодо сплати щомісячних платежів згідно умов договору, кредитодавець має право вимагати від позичальника сплати кредитодавцю неустойки (штрафу) в розмірі 20 % від повної суми щомісячного платежу, зобов`язання по сплаті якого порушено позичальником (т. 1 а.с. 5-7).
15 серпня 2008 року відповідачем ОСОБА_1 до первісного кредитора ТОВ «ПростоФінанс» подано заяву з проханням сплатити всі кошти кредиту, передбачені кредитним договором в розмірі 166500,00 грн. на купівлю авто на банківський рахунок: Р/р НОМЕР_1 , в ЖМФ АБ «Експрес-банк» МФО 30560 ЕДРПОУ 26296475 (т. 1 а.с. 167).
18 серпня 2008 року ТОВ «ПростоФінанс» перераховано на вказаний рахунок 166500,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 18 серпня 2008 року № 0008619106 (т. 1 а.с. 168).
Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року, укладеного між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», продавець зобов`язується продати (відступити) кредитний портфель покупцю в дату відступлення, а покупець зобов`язується прийняти такий кредитний портфель. Кредитний портфель – право вимоги до позичальників (їх поручителів) щодо погашення загальної суми заборгованості позичальників перед продавцем за кредитними договорами (додаток №1 до договору), яка включає суму осново боргу, проценти, нараховані на суму такого ж боргу, комісії, усі та будь-які штрафні санкції (у разі їх наявності), та інші грошові платежі, а також права, зазначені у пункті 3.3. цього договору на дату відступлення. Відповідно до п.3.3, до прав, що переходять до покупця за кредитним договором у зв`язку з відступленням кредитного портфелю покупець набуває усі права вимоги за кредитним договором, що є дійсним на дату відступлення, включаючи, не обмежуючись цим, право вимоги до позичальника щодо сплати суми осново боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, комісій, а також право вимоги до позичальників щодо сплати штрафних санкцій; право нараховувати проценти, комісії та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитним договором, починаючи з дати відступлення. Відповідно до п.4.3, право власності на кредитний портфель переходить від продавця до покупця в дату відступлення права вимоги відразу після укладення Акту приймання-передачі кредитного портфелю. Кредитний портфель передається в дату відступлення, що підтверджується укладенням сторонами акту приймання-передачі. Додаток №1 до цього договору містить зазначення кредитного договору, укладеного з ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 24-30).
Відтак, право вимоги перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи», що підтверджується актом приймання-передачі від 25 червня 2012 року, укладеним між сторонами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року, згідно якого новому кредитору на дату передачі передана заборгованість за кредитним договором № 01013748267 від 15 серпня 2008 року, укладеним з ОСОБА_1 по тілу кредиту в сумі 95 319,62 грн, прострочена заборгованість по тілу кредиту в сумі 50 888,93 грн, по відсоткам в цілому – 55689,23 грн, по комісії - 8741,25 грн, а також штрафні санкції (т. 1 а.с.44-45).
Водночас, 11 листопада 2013 року новим кредитором (позивачем) направлялася досудова вимога про дострокове повернення кредиту, а 26 листопада 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» була направлена позовна заява, отримана судом 29 листопада 2013 року, про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору, однак ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2015 року ця позовна заява була залишена без розгляду (т. 1 а.с.219-229).
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З огляду на викладене, враховуючи те, що 15 серпня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 01013748267 про надання останньому кредиту в сумі 166500,00 грн. для оплати транспортного засобу KIA Sorento 2008 року випуску, на виконання якого 18 серпня 2008 року кредитодавцем, відповідно до платіжного доручення № 0008619106 перераховано вказану суму на рахунок зазначений відповідачем в заяві від 15 серпня 2008 року про сплату всіх коштів кредиту, передбачених кредитним договором для купівлі зазначеного автомобіля, вірними є висновки суду попередньої інстанції про наявність належних, достатніх і допустимих доказів надання та отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 166500,00 грн.
Проте, відповідач свої зобов`язання щодо повернення отриманих коштів не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яку відповідач заперечує посилаючись на те, що позивачем не надано первинних документів, які підтверджують факт невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, однак такі твердження не є слушними, з огляду на наступне.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України від № «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях (частина друга статті 9 Закону про бухгалтерський облік).
Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством (абзац другий частини дев`ятої статті 9 Закону про бухгалтерський облік).
Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України (пункт 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705.
Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення).
Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254.
Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі (абзац другий пункту 4.10. Положення).
Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них (згідно із абзацом першим пункту 5.3. Положення ).
На підставі пункту 5.5 Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції, дату здійснення поточної операції, код банку, у якому відкрито рахунок, код валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку.
Так, до матеріалів справи приєднано розрахунок заборгованості за кредитом (т. 1 а.с. 30), за яким вбачається відсутність погашень заборгованості, а тому первинний документ не може бути виданий у якості підтвердження невиконання боржником зобов`язання щодо погашення заборгованості.
Водночас, у разі здійснення часткових погашень заборгованості, позичальник має надати фінансові документи, що підтверджують такі погашення.
Проте, будь-яких належних і допустимих доказів спростування наведених висновків та розрахунків заборгованості, відповідачем до суду першої та апеляційної інстанції не надано.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд попередньої інстанції помилково дослідив докази, зокрема копію заяви про переказ коштів від 15 серпня 2008 року та копію платіжного доручення № 0008619106 від 18 серпня 2008 року, так як вони подані з порушенням встановленого процесуального строку для подачі доказів, а саме після закриття підготовчого засідання не заслуговують на увагу, оскільки таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи по суті (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).
Поряд з цим, покликання заявника на наявність вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 01013748267 від 15 серпня 2008 року на загальну суму 404468,92 грн. не є підставою для скасування вказаного рішення суду, з огляду на наступне.
Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені статтею 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК).
У пункті 9 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року прописано, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві ( частина перша статті 20 ЦК, ст.3,4 ЦПК).
Відтак, задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. (постанова Верховного Суду України від 09 вересня 2014 року, справа №922/3658/13.
Відповідно до абзацу 3 та 4 п.17 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.
Враховуючи те, що відомості щодо виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 01013748267 від 15 серпня 2008 року на загальну суму 404468,92 грн. відсутні, заборгованість за кредитним договором не погашена, ТОВ «Кредитні ініціативи» вправі було звернутися до боржника про захист порушеного права, пред`явивши позовні вимоги про стягнення боргу.
З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині позовних вимог, колегія суддів не вбачає.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

постановив:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                        О.Ю. Береговий

Судді:                                                                О.В. Ковальчук

                                                                               Т.Б. Сало