ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021                                                                                             Справа №  904/1422/20
м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),
суддів: Антонік С.Г., Орєшкіна Е.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2021 у справі №904/1422/20 (суддя Загинайко Т.В.; рішення ухвалене о 12:42 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 25.01.2021)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС", м.Дніпро
до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро
про стягнення 103160 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця про стягнення 103160 грн. 00 коп. - збитків за пошкодження вагону №54751094.
Позивач обґрунтував свої позовні вимоги посиланням на ті обставини, що за весь час, коли вагон позивача знаходився на шляху прямування залізничними коліями загального користування та перебував у володінні відповідача, внаслідок незабезпечення відповідачем схоронності (збереження) майна (вагону) при перевезенні залізничним транспортом, позивачу було завдано збитків з вини відповідача, які підлягають відшкодуванню останнім в повному обсязі.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2021 у справі №904/1422/20 позов задоволено.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" 103160 грн. 00 коп. - збитків (витрат), 2102 грн. 00 коп. - витрати по сплаті судового збору та 10000 грн. 00 коп. - витрат на правничу допомогу.
Приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин того, що при огляді порожнього вагону №54751094 позивач виявив, що на вагоні відсутні два торцеві упори. Вказаний вагон прямував зі станції відправлення до станції призначення та був на відповідальності відповідача, про що складено повідомлення форми ВУ-36М №6859 від 21.10.2019, ВУ-23М №9957 від 02.10.2019 та акт загальної форми ГУ-23 від 15.09.2019, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до ТОВ "Ремвагонторг" для виконання ремонту спірного вагону на підставі договору №49у від 27.06.2019, загальна вартість ремонту якого склала 103160,00 грн.
Враховуючи те, що позивачем надано докази сплати вартості ремонту, а саме платіжне доручення №10838 від 06.12.2019 на суму 103106 грн. 00 коп., тобто наявність факту заподіяння позивачу збитків, розмір зазначених збитків та відсутність доказів добровільного відшкодування завданих збитків відповідачем, господарський суд дійшов висновку про невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, про наявність протиправної дії чи бездіяльність відповідача, яка є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки, а також, враховуючи те, що відповідачем доказів відсутності його вини в нанесенні позивачу збитків та доказів відшкодування останніх не надано, відповідно суд першої інстанції визнав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу місцевий господарський суд дійшов висновку про їх співмірність з ціною позову, зі складністю справи, а доводи відповідача про їх завищення визнав безпідставними, оскільки вони нічим не підтверджені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач (АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця") звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2021 у справі №904/1422/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийнято господарським судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
За доводами апелянта в матеріалах відсутній акт приймання-передачі вагону, складеного ТОВ "Ремвагонторг" та відповідачем, тобто позивачем не доведено факт виконання ТОВ "Ремвагонторгом" організації щодо виконання ремонту вагону, відповідно відсутні підстави для відшкодування позивачу збитків.
Апелянт зазначає, що в якості доказів реального понесення витрат у зв`язку з пошкодженням вагону позивачем зазначаються акти наданих послуг №08 від 28.11.2019 та листи ТОВ "Ремвагонторг" про калькуляцію (деталізацію) ремонту вказаних вагонів, однак з аналізу змісту вказаних документів не вбачається будь-яких документальних даних виконання ремонту (виконання робіт необхідних для відновлення пошкодженої речі) саме ТОВ "Ремвагонторг", а зі змісту договору №49у від 27.06.2019, доданого до позовної заяви позивачем, вбачається, що його укладено лише на послуги з організації ремонту залізничних вагонів замовника разобладнаних запасними частинами, безпосереднє та фактичне виконання робіт саме ТОВ "Ремвагонторг" цим договором не передбачено, будь-яких документальних даних щодо проведення таких робіт з боку ТОВ "Ремвагонторг" не містять також і повідомлення ВУ-36м, на які посилається позивач.
Також, апелянт посилається на те, що позивачем не надано жодного документального доказу про наявність у ТОВ "Ремваготорг" права ремонтів вагонів.
Крім того, апелянт вважає, що надаючи докази проведення ремонту вагонів структурними підрозділами відповідача - повідомлення №6859 від 21.10.2019 форми ВУ-36М, позивач не наводить документальних доказів того, що ТОВ "Ремвагонторг" фактично проводилися такі роботи, оскільки у вказаному повідомленні зазначено, що поточний ремонт вантажного вагону №63992978 проведено виробничим структурним підрозділом "Експлуатаційне вагонне депо Батуринське" регіональної філії "Придніпровська залізниця".
За доводами апелянта підлягає дослідженню питання віднесення заявлених позивачем вимог до фактичних витрат щодо послуг зі здійснення юридичних та інших дії , пов`язаних послугами з організації ремонту залізничних вагонів замовника разобладнаних запасними частинами та яким чином такі вимоги кореспондуються з пунктом 22 Правил користування вагонами та контейнерами.
Апелянт вважає необґрунтованим та безпідставними посилання позивача на понесені ним витрати з організації ремонту вагонів у розмірі 19300 грн. за один вагон відповідно до п 4.4.1 договору №49у від 27.06.2019, за відсутності належних та допустимих доказів щодо реального понесення таких втрат, реальної необхідності звертатися до іншої особи за послугами з організації ремонту, тобто залучення посередників, враховуючи, що ремонт здійснювався вагоноремонтними підрозділами відповідача та за відсутності у ТОВ "Ремвагонторг" відповідного права на виконання робіт з ремонту вагонів.
При цьому, апелянт посилається на те, позивачем не надано, зокрема, доказу вартості деталі торцевого упору в сумі 85966 грн. 67 коп., як і не надано будь-яких доказів того, що ТОВ "Ремвагонторг" є виробником зазначеної деталі і вартість її виготовлення становить вказану суму з ПДВ або що зазначена деталь була поставлена за відповідну суму коштів. Крім того, вартість робіт порівняно з сумами, які позивач сплачував вагоноремонтним підрозділам відповідача, відрізняється в десятки разів, що ставить під сумнів обґрунтованість позовних вимог щодо відшкодування шкоди. Так, вартість послуг з технічного обслуговування з відчепленням вагонів в експлуатаційному вагонному депо Батуринське складає не більше 1610 грн. 83 коп.
Апелянт зазначає, що в підтвердження фактичного понесених збитків у розмірі 103160,00 грн. позивач надає договір №49у від 27.06.2019 про надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів, укладений між ТОВ "Металургтранс" та ТОВ "Ремвагонторг", та додаткову угоду №1 від 01.07.2019, в якій визначена вартість авторежиму вантажного 66666 грн. 67 коп. без ПДВ.
Крім того, апелянт посилається і на те, що відповідно до додатку № 1 до акту наданих послуг №08 від 28.11.2019 на загальну суму 103160,00 грн. з ПДВ, вартість комплексної послуги виконавця включає виконання робіт з організації виконання ремонту вагона в вагоноремонтних підприємствах AT "Укрзалізниця" та поставку і докомплектацію запасних частин/деталями/вузлами, між тим, договір №49у від 27.06.2019 укладено позивачем на організацію ремонту, а не проведення ремонтних робіт, доказів здійснення ремонту за вказаним договором та встановлення на вагонах авторежиму матеріали справи не містять.
Враховуючи зазначене, апелянт вважає, що позивачем не доведено реальної необхідності звертатися до іншої особи за послугами з організації ремонту, оскільки вказаний ремонт, за твердженням позивача, здійснили спеціалізовані підприємства самої залізниці, тому позивачем безпідставно включається до суми збитків вартість організації ремонту 19300,00 грн. без ПДВ та вартість нового обладнання без врахування зносу, оскільки не доведено, що залізницею були втрачені нові авторежими, а не допущено їх пошкодження (несправність), тобто позивачем не доведено існування всі елементів складу правопорушення, в зв`язку із чим, заявлені вимоги підлягають відхиленню в повному обсязі.
За доводами апелянта доказів підтвердження того, що пошкодження вагону №654751094 відбулося саме на шляху прямування залізничними коліями загального користування та перебування вагону у володінні відповідача, зокрема, здійснення відповідачем перевезення зазначеного вагону до виявлення несправності, позивачем до суду не надано, а згідно наданих актів загальної форми на спірному вагоні виявлено відсутній торцевий упор, а за повідомленнями форми ВУ-23М зазначені вагони надійшли в ремонт з "обрив по сварке, разрыв накладок", при цьому, позивачем не доведено, що відсутність торцевого упору виникла саме внаслідок дій залізниці.
Щодо задоволення господарським судом вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апелянт зазначає, що враховуючи незначну складність даної справи, підготовка якої не вимагала надмірного обсягу юридичної і технічної роботи, а також недоведеність затрат того часу, який вказав позивач в акті №1 від 11.02.2020, затрати часу загальною тривалістю 10 годин є необґрунтованими та свідомо завищеними, а сума у розмірі 10000,00 грн., заявлена позивачем в якості гонорару адвоката, є спробою покласти на відповідача цілком неспівмірні з ціною позову витрати, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.
Крім того апелянт посилається на те, що позовна заява у даній справі слухається в спрощеному проваджені без виклику сторін і є абсолютно ідентичною іншим позовним заявам за позовом позивача до відповідача по іншим справам, у зв`язку з чим неможливо було затратити 10 год. для отримання професійної правничої допомоги.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу

Позивач - ТОВ "МЕТАЛУРГТРАНС" не погоджується з доводами апеляційної скарги, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на наступне.
Як вказує позивач, наявними у матеріалах справи повідомленнями за формою ВУ-36М підтверджується виключно сам факт проведення ремонту та технічного огляду спірних вагонів, у той час як вартість необхідних до придбання деталей, вартість послуг з поточного ремонту залізничних вагонів та вартість послуг з організації виконання ремонтних робіт вказана безпосередньо в акті наданих послуг та виконаних робіт, листі-калькуляції ремонту вагону, підписаних між позивачем і ТОВ "Ремвагонторг" в межах укладеного договору №49у від 27.06.2019.
За доводами позивача матеріалами справи підтверджується факт понесення позивачем матеріальних збитків, зумовлених пошкодженням майна (вагонів) внаслідок незабезпечення відповідачем збереження цих вагонів під час курсування залізничними коліями, та розмір цих збитків в сумі 103160,00 грн. підтверджується матеріалами справи, однак відповідачем не надано суду жодних доказів задоволення вимог позивача та виплати останньому боргу у вигляді відшкодування суми 103160,00 гри, підтвердження відсутності боргу або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач зазначає, що враховуючи надані ним докази в підтвердження реальності понесених ним витрат, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, заявлені витрати на професійну правничу допомогу є підтвердженими належними доказами, та посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості ля гають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №904/1422/20 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (суддя - доповідач) - Подобєд І.М., судді - Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2021.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2021 апеляційну скаргу залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів з дня отримання копії вказаної ухвали для усунення недоліків, а саме: доказів сплати судового збору у сумі 3153,00 грн.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2021 у справі №904/1422/20; ухвалено розглянути апеляційну скаргу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
За розпорядженням керівника апарату суду від 23.06.2021, враховуючи звільнення рішенням ВРП №1406/0/15-21 від 17.06.2021 Широбокової Л.П. з посади судді Центрального апеляційного господарського суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи №904/1422/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Антонік С.Г., Орєшкіна Е.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.07.2021 визначеною колегією суддів прийнято апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2021 у справі №904/1422/20 до свого провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини

24.03.2006 між ДП "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" (орендодавцем) та ТОВ "Металургтранс" (орендарем) укладено договір оренди вагонів №142/П/ЦВСВ (ВЕ-06.161)ю, відповідно до п.1.1. якого орендодавець зобов`язується передати, а орендар - прийняти в строкове платне користування терміном з фактичної дати передачі, визначеної згідно з положеннями цього договору до 31.03.2016 вагони - універсальні платформи модернізовані з підсиленими торцевими упорами (далі за текстом - вагони) у кількості 400 (чотирьохсот) одиниць, які мають приватну нумерацію та знаходяться на балансі Державного підприємства "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" (а.с.14-21).
28.12.2011 між ДП "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" (орендодавцем), ТОВ "Металургтранс" (орендарем) та ДП "Стрийський вагоноремонтний завод" (новим орендодавцем) укладено договір №143 А про заміну сторони у договорі оренди вагонів №142/П/ЦВСВ (ВЕ-06.161)ю від 24.03.2006, відповідно до п. 1 якого орендодавець передає, а новий орендодавець приймає на себе права та обов`язки сторони (орендодавця) по договору оренди вагонів №142/П/ЦВСВ (ВЕ-06.161)ю від 24.03.2006 (а.с.22-23).
01.01.2012 на виконання умов договору №142/П/ЦВСВ (ВЕ-06.161)ю від 24.03.2006 ДП "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" передав ТОВ "Металургтранс" платформи у кількості 512, в тому числі вагон №54751094, про що складено акт приймання-передачі (а.с.28-31).
09.11.2015 між ДП "Придніпровська залізниця", яке змінило назву на АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" (виконавець) та ТОВ "Металургтранс" (замовник) укладено договір №ПР/М-15103/НЮі про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування, відповідно до п. 1.1. якого цей договір регулює взаємовідносини сторін, пов`язані з організацією курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування та наданням послуг, пов`язаних із цими перевезеннями (а.с.32-36).
Замовник зобов`язується на виконання погоджених вантажовідправниками обсягів перевезень вантажів у вагонах замовника забезпечувати його подачу під навантаження в межах заявлених обсягів; використовувати власні вагони для перевезення вантажів відповідно до їх конструкції і спеціалізації (пункти 2.1.4., 2.1.8. договору).
Відповідно до п. 2.2.5. договору виконавець зобов`язується повідомити замовника про випадки несправності вагонів, що виникають під час руху для вирішення питання ремонту таких вагонів (при відсутності договору на гарантоване обслуговування власних вантажних вагонів із залізницею).
Замовник має право самостійно вирішувати питання щодо технічного обслуговування власних вагонів, які знаходяться на коліях загального користування (пункт 3.1.2 договору).
Пунктом 9.1. договору в редакції додаткової угоди №4 від 26.11.2018 встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 включно. Сторони можуть домовитися про внесення змін до договору шляхом підписання додаткового договору, який має бути виконаний у письмовій формі та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками (а.с.37).
Відповідно до п.9.3. договору при прийнятті замовником рішення щодо пролонгації договору, він зобов`язаний не менше, ніж за 30 діб до закінчення строку дії договору направити виконавцю лист з пропозицією щодо його пролонгації.
Матеріалами справи підтверджується, що у вересні 2019 року АТ "Українська залізниця" здійснило перевезення вагонів власності (оренди) позивача.
Так, між позивачем та відповідачем було укладено договір перевезення у вигляді залізничної накладної №42759043, відповідно до якої спірний вантажний вагон №54751094 прямував порожнім під завантаження зі станції відправлення - Миколаїв-Вантажний на станцію призначення - Кривий Ріг - Головний на адресу ПАТ "АрселорМіттал".
15.09.2019 на станції призначення - Кривий Ріг - Головний при огляді вагонів виявлено, що у вагоні №54751094 відсутні два торцеві упори, у зв`язку з чим було складено акт загальної форми ГУ-23 (а.с.40) та повідомлення форми ВУ-23М №9957 від 02.10.2019 (а.с.41), на підставі яких вагон №54751094 було направлено структурним підрозділом експлуатаційного вагонного депо регіональної філії АТ "Українська залізниця" для проведення ремонту та технічного огляду.
Роботи з ремонту вагонів на замовлення позивача проводилися відповідно до умов договору укладеного між ТОВ "Металургтранс" (замовником) та ТОВ "Ремвагонторг" (виконавцем) договору про надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів №49у від 27.06.2019 (а.с.44-48), відповідно до п. 1.1. якого виконавець надає замовнику комплексну послугу з організації ремонту залізничних вагонів замовника розобладнаних запасними частинами/деталями/вузлами в наслідок розкрадання та вчинення протиправних дій третіми особами:
забракованих вагоноремонтними підприємствами АТ "Укрзалізниця" через їх розобладнання запасними частинами/деталями/вузлами вагона під час перевезення на шляху прямування;
виявленій необхідності доукомплектації запасними частинами/деталями/вузлами, в ході проведення ремонтів вагонів або під час відстою вагонів на коліях АТ "Укрзалізниця".
Прийняття вагонів у ремонт підтверджується повідомленням про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М від 21.10.2019 (а.с.42).
Відповідно до акту наданих послуг №08 від 28.11.2019 та додатку до нього "Розрахунок загальної вартості наданих послуг", підписаних позивачем та ТОВ "Ремвагонторг", вартість організації ремонту вагонів становить: упор торцевий вагон №54751094 - 66666,67 грн. без ПДВ, вартість організації ремонту - вагон №54751094 - 19300,00 грн. без ПДВ, всього з ПДВ 103160,00 грн.
24.12.2019 ТОВ "Ремвагонторг" направило позивачу лист №582, в якому товариством наведено калькуляцію вартості ремонту вагону №54751094, а саме перелік найменування послуги та найменування деталі, її кількість, ціна за од. грн. без ПДВ, вартість грн. без ПДВ (а.с.52-53).
З вказаного листа вбачається, що вартість послуг виконавця по організації виконання поточного ремонту вагона №54751094 складає 23160 грн. з ПДВ.
28.11.2019 ТОВ "Ремвагонторг" виставило ТОВ "Металургтранс" рахунок на оплату №58 на загальну суму з ПДВ - 103160 грн. 00 коп., на підставі договору №49у від 27.06.2019, в графі "товари (роботи, послуги)" значиться "послуги з організації виконання ремонту залізничних вагонів по договору №49у від 27.06.2019, згідно акту №08 від 28.11.2019, ваг. №54751094 (а.с.54).
Відповідно до платіжного доручення №10838 від 06.12.2019 (а.с.55) ТОВ "Металургтранс" сплачено 103160 грн. 00 коп., в призначенні платежу значиться - "сплата за посл. з організ. викон.ремонту зал.вагонів зг. дог.№ 49у від 27.06.2019 по акту №08 від 28.11.2019, рах. №58 від 28.11.19р у т.ч. ПДВ 20% - 17193.33 грн.".
ТОВ "Металургтранс", посилаючись на те, що у період, коли вагони знаходилися на шляху прямування залізничними коліями загального користування та перебували у володінні відповідача, внаслідок незабезпечення останнім схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом, позивачу завдано збитків в сумі 103160,00 грн., у зв`язку з чим ТОВ "Металургтранс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" 103160 грн. 00 коп.

Предметом спору є стягнення збитків у сумі 112680,00 грн., завданих внаслідок незабезпечення залізницею схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.
Частиною другою статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України. 
Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з частинами першою, третьою статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Пунктом 2 Статуту залізниць України передбачено, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Так, у пункті 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Згідно з пунктом 8 Статуту залізниць України перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться в вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.
Пунктом 1.2. Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №17 від 29.01.2015, визначено, що власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, яка нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ "Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм", затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 25.04.2001 (далі - знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ "власний вагон".
Перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів (п. 5.4. названих Правил).
Положеннями пункту 3.4. вказаних Правил визначено, що власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.
Частиною першою статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
Згідно з пунктом 20 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.
Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування (п. 21 вищевказаних Правил).
Як вбачається з матеріалів справи, за фактом пошкодження спірного вагону останній був направлений до найближчого вагонного депо (Структурний підрозділ "Експлуатаційне вагонне депо "Батуринське") на ремонт та технічний огляд, проведення якого підтверджується повідомлення форми ВУ-36М (а.с.42-43).
Згідно з пунктом 126 Статуту залізниць України за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємству, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.
Відповідно до пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з:
- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України №551 від 15.11.99, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;
- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;
- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;
- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).
За приписами частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Згідно з частинами першою, другою статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Частинами першою, другою статті 217 Господарського кодексу України встановлено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.
У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (частина перша статті 218 Господарського кодексу України).
Частиною першою статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Відповідно до частини другої статті 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.
Таким чином, відшкодування збитків є видом відповідальності за правопорушення при здійсненні господарської діяльності. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Згідно з частиною першою статті 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.
Відтак умови відшкодування збитків передбачені також статтею 226 Господарського кодексу України, із якої також слідує, що головною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин.
Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.
На кредитора покладений обов`язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов`язання, прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язанням і завданими збитками і їх розмір, а на боржника покладено обов`язок доведення відсутності вини (статті 614, 623 Цивільного кодексу України).
Разом з тим системний аналіз наведених норм цивільного законодавства свідчить, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою кредитора, вина заподіювача.
Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
Відповідно до пункту 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Отже, чинне законодавство встановлює презумпцію вини залізниці у разі пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо залізницею не буде доведено інше.
Згідно з підпунктом "в" пункту 114 Статуту залізниць залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.
Відповідно до пункту 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.
Отже, за змістом пункту 129 Статуту залізниць України комерційний акт складається для засвідчення обставин пошкодження саме вантажу, розміщеного всередині вагону, натомість факт пошкодження рухомого складу (вагонів, контейнерів тощо) фіксується шляхом оформлення працівниками залізниці акта про пошкодження вагона (контейнера) форми ВУ-25М, а складання зазначених актів (форми ВУ-25М) підтверджується матеріалами справи.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Частина перша статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За частиною другою статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина четверта статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач використовує вагон №54751094 за договором оренди №142/П/ЦВСВ (ВЕ-06.161)ю від 24.03.2006 та Договором №143А від 28.12.2011, орендодавцем якого є ДП "Стрийський вагоноремонтний завод", а надання позивачеві послуг з курсування зазначеного вагону на коліях загального користування здійснює АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" за договором №ПР/М-15103/НЮі від 09.11.2015.
У період, коли вагон знаходився на шляху прямування залізничними коліями загального користування (як вантаж на власних вісях) та перебував у володінні відповідача, було виявлено, що на вагоні №54751094 відсутні два торцеві упори, про що складено відповідний акт загальної форми ГУ-23 та повідомлення про ремонт форми ВУ-23М, тобто встановлено факт незабезпечення залізницею схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом.
Умови договору оренди, що був укладений між позивачем та ДП "Стрийський вагоноремонтний завод", передбачають проведення планових ремонтів за рахунок орендаря, однак у даному випадку сталося пошкодження означеного вагону під час його доставляння залізницею вантажоодержувачу, як вантажу на власних вісях, що потребувало позапланового ремонту цього вагону.
Позивач у спірних правовідносинах виступає як компанія - оператор вантажних вагонів, а тому не здійснює ремонту вагонів власними силами та засобами.
Задля організації ремонту вагонів між позивачем, який є компанією - оператором вантажних вагонів, та ТОВ "Ремвагонторг" укладений Договір про надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів №49у від 27.06.2019, тому позивач саме цій особі доручив здійснити ремонт означеного вагону. У свою чергу ТОВ "Ремвагонторг" організувало ремонт вагону №54751094 в найближчому вагонному депо (Структурний підрозділ "Експлуатаційне вагонне депо "Батуринське").
Відтак, сплативши ТОВ "Ремвагонторг" грошові кошти в сумі 103160,00 грн., яка складається з вартості послуг з організації ремонту в сумі 19300,00 грн. (яка визначена умовами Договір про надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів №49у від 27.06.2019) та вартості ремонтних робіт в сумі 83860,00 грн., які проведені спеціалізованим (атестованим на здійснення зазначеної діяльності) підприємством, позивач поніс реальні витрати саме в такому розмірі.
Таким чином, протиправність з боку відповідача за обставинами справи є встановленою відповідно до наведеного законодавства щодо його обов`язку як перевізника доставити прийняті до перевезення вагони у повній цілісності, а наданими позивачем доказами підтверджується шкода на суму 103160,00 грн., завдана йому відповідачем незабезпеченням збереження спірного вантажного вагону під час його перевезення за залізничною накладною №42759043.
Відповідно до підпункту "е" пункту 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.
Визначений цією статтею перелік підстав звільнення залізниці від відповідальності є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Тобто у всіх інших випадках презюмується вина залізниці у завданні збитків.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що повідомлення №6859 від 21.10.2019 форми ВУ-36М не містить доказів того, що ТОВ "Ремвагонторг" фактично проводилися роботи з ремонту спірного вагону та у вказаному повідомленні зазначено, що поточний ремонт вантажного вагону №63992978 проведено виробничим структурним підрозділом "Експлуатаційне вагонне депо Батуринське" регіональної філії "Придніпровська залізниця".
Так у повідомленні №6859 від 21.10.2019 форми ВУ-36М значиться перелік вагонів, в тому числі і спірного вагону №54751094, а не вагону №63992978, на який посилається відповідач.
Також, наявними у матеріалах справи повідомленнями за формою ВУ-36М підтверджується виключно сам факт проведення ремонту та технічного огляду спірних вагонів, у той час як вартість необхідних до придбання деталей, вартість послуг з поточного ремонту залізничних вагонів та вартість послуг з організації виконання ремонтних робіт вказана безпосередньо в акті наданих послуг та виконаних робіт, підписаного між позивачем і ТОВ "Ремвагонторг" на підставі укладеного договору №49у від 27.06.2019.
Виходячи з наведеного, розмір збитків, понесених позивачем внаслідок пошкодження (відсутності торцевого упору) у вагоні №54751094, обґрунтовано визначено судом першої інстанції саме на підставі вищевказаного акту.
Оперуючи поняттям "фактично заподіяної шкоди", як міри відповідальності залізниці, скаржник залишив поза увагою, що воно є рівнозначним поняттю "реальних збитків", оскільки зміст фактично заподіяної шкоди становить зменшення майнової сфери потерпілого, яке, у свою чергу, полягає як у втратах у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням речі, так і у витратах, понесених особою для відновлення попереднього становища, адже такі витрати також є втратою майна (грошових коштів).
Тобто реальні збитки по суті є грошовим вираженням фактично заподіяної шкоди.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що обсяг та види понесених стороною витрат для відновлення власної майнової сфери можуть бути різноманітними, утім, завжди зумовлені необхідністю усунення тих негативних наслідків, які настали у результаті порушення майнових прав і благ, що належать потерпілому.
Враховуючи, що необхідність ремонту спірного вагону, а відтак і понесення позивачем витрат на оплату послуг з його організації зумовлене саме допущеною відповідачем бездіяльністю в частині забезпечення схоронності (збереження) цілісності спірного вагону, стягнення вказаних витрат судом першої інстанції у якості реальних збитків не суперечить приписам статті 1192 Цивільного кодексу України, пункту 126 Статуту залізниць України та пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами, адже не виходить за межі фактично заподіяної залізницею шкоди.
Водночас колегією суддів враховано, що вирішення питання стосовно необхідності здійснення тих чи інших витрат для відновлення власної майнової сфери законодавець залишає на розсуд винятково управленої сторони, адже не передбачає обов`язок з доведення реальної необхідності таких витрат поряд з наявністю збитків, протиправністю (незаконністю) поведінки їх заподіювача та причинним зв`язком такої поведінки із заподіяними збитками.
Отже, доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції про стягнення спірної суми збитків, оскільки не спростовують його обґрунтованості та правомірності.
За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної бездіяльності відповідача, що виявилось у незабезпеченні збереження належного позивачу майна (вагонів); завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою та вини відповідача, а тому відповідно, наявністю підстав для задоволення позову.
Стосовно доводів апелянта про неспівмірність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи уві витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West lance Limited" проти України", заява №19336/04).
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 07.08.2018 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №916/1283/17.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн. ТОВ "Металургтранс" надано, зокрема, попередній орієнтовний розрахунок судових витрат на цю суму, а також договір про надання правової допомоги від 03.02.2020, укладений з Адвокатським об`єднанням "Юридичний Центр Прецедент" (а.с.56-58), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання здійснювати правовий захист та представництво замовника, консультування та будь-які інші види правової допомоги в межах компетенції виконавця та у відповідності із чинним законодавством України (правові послуги), в тому числі, але не виключно:
надання правової інформації, усних і письмових консультацій, роз`яснень з правових питань (п.п. 1.1.1.);
підготовка юридичних висновків щодо документів, які передаються для юридичного аналізу (п.п. 1.1.2.);
надання аналітичних коментарів до чинних і нових законодавчих актів (п.п. 1.1.3.);
юридичні консультації при проведенні переговорів при укладенні угод (п.п. 1.1.4.);
розробка проектів договорів, контрактів, угод (п.п. 1.1.5.);
правовий аналіз поточної документації підприємства (п.п. 1.1.6.);
представництво інтересів замовника перед органами державної влади та місцевого самоврядування, перед підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та підпорядкування, окремими громадянами, а також в усіх судових та правоохоронних органах України з будь-яких питань (п.п. 1.1.7.);
претензійно-позовна робота (п.п. 1.1.8.);
здійснення захисту замовника в досудових та судових справах (в тому числі на будь-якій його стадії та під час окремих процесуальних дій) (п.п. 1.1.9.);
підготовка будь-яких заяв, позовів, скарг, клопотань, пояснень, заперечень, відзивів та інших документів, необхідних для захисту і представництва замовника (п.п. 1.1.10.).
Відповідно до п. 1.2. договору послуги, вказані в п. 1.1. (п.п. 1.1.1. - 1.1.10.) договору, надаються замовнику виконавцем в період дії договору, в разі виникнення необхідності в них. Конкретний перелік правових послуг із зазначенням необхідності кількості часу виконання, визначається сторонами у окремих додаткових угодах до договору. Сторони можуть також додатково визначити інший перелік правових послуг, не передбачений в п. 1.1. (п.п. 1.1.1. - 1.1.10.) договору.
По завершенню виконання правових послуг сторони складають та підписують акт приймання-передання наданих послуг із зазначенням кількості годин, витрачених на надання послуг (п. 1.3. договору).
03.02.2020 ТОВ "Металургтранс" (замовник) та АО "Юридичний Центр Прецедент" (виконавець) уклали додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 03.02.2020 (а.с.59-60), відповідно до п. 1 якої замовник доручає та оплачує, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати правові послуги (послуги), а саме послуги правової допомоги щодо стягнення (відшкодування) з АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" (боржник) збитків за пошкодження вагону №54751094.
В п.п. 1.1. п.1 додаткової угоди наведено перелік послуг з погодинним відображенням змісту витраченого часу:
1. Аналіз первинної документації щодо правових взаємовідносин ТОВ "Металургтранс" та АТ "Українська залізниця", які склались між сторонами та фактичних обставин справи щодо факту пошкодження вагону №54751094 - витрачений час 2 години.
2. Вивчення судової практики у правовідносинах, подібних до тих, що склалися між замовником та його боржником - витрачений час 2 години.
3. Опрацювання нормативно-правових актів, що регулюють спірні відносини. Формування попередньої правової позиції у справі - витрачений час 1 година.
4. Консультування замовника з питань стягнення збитків з боржника та підготовки пакету процесуальних документів для подання позовної заяви до суду - витрачений час 0,5 годин.
5. Підготовка процесуальних документів по справі - позовної заяви про стягнення з боржника збитків, розрахунку суми заборгованості, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат - витрачений час 3,5 години.
6. Узгодження пакету підготовлених процесуальних документів із замовником, формування пакету документів для подачі до суду - витрачений час 1 година.
Всього - 10 годин.
Пунктом 2 додаткової угоди визначено, що період надання послуг за цією додаткової угодою з 03.02.2020 по 11.02.2020.
Вартість послуг розраховується із розрахунку 1000 грн. за кожну годину витраченого часу на надання послуг. Загальна вартість послуг за цією додатковою угодою складає суму у розмірі 10000 грн. (1000 грн. х 10 год.), без ПДВ (п. 3 додаткової угоди).
11.02.2020 ТОВ "Металургтранс" (замовник) та АО "Юридичний Центр Прецедент" (виконавець) склали та підписали акт №1 приймання-передання наданих послуг до додаткової угоди №1 від 03.02.2020 до договору про надання правової допомоги від 03.02.2020 (а.с.61-62), яким підтверджується надання адвокатським об`єднанням товариству послуг правової допомоги щодо стягнення (відшкодування) з АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" збитків за пошкодження вагону №54751094 в обсязі, зазначеному в додатковій угоді №1 від 03.02.2020.
На підтвердження факту понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи позивачем також надано до матеріалів справи рахунок від 11.02.2020 №1 на суму 10000 грн. 00 коп. та платіжне доручення від 27.02.2020 №ТЗР0000010 на суму 10000 грн. 00 коп.
Отже, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується факт надання позивачу професійної правничої допомоги АО "Юридичний Центр Прецедент", обсяг наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартість у сумі 10000,00 грн., виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, а також принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу із зазначенням суми, яка, на його думку, є співмірною та обґрунтуванням своєї точки зору, як і не надавав суду доказів, як це передбачено ч. 6 ст. 126 ГПК України, на підтвердження своїх доводів.
За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується з судом першої інстанції щодо відсутності підстав у даній справі для зменшення витрат на професійну правничу допомогу чи відмову у стягненні цих витрат, а доводи апелянта відхиляє як необґрунтовані.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог.
Тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 3153,00грн. на оплату судового збору, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника (апелянта) у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2021 у справі №904/1422/20 - залишити без змін.
Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 07.07.2021.

Головуючий суддя                                                                                          І.М. Подобєд

Суддя                                                                                                              С.Г. Антонік

Суддя                                                                                                              Е.В. Орєшкіна