ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5702/21 Справа № 178/1320/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Берелет В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.,

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розпискою,-
В С Т А Н О В И Л А:
       У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розпискою.
       В обґрунтування заявленого позову зазначив, що 20 травня 2017 року ОСОБА_1 отримав від позивача, ОСОБА_2 у борг грошові кошти у сумі 30 000,00 доларів США строком на 7 місяців. Вказані грошові кошти відповідач зобов`язався повернути до 20 грудня 2017 року. 
       20 квітня 2018 року за розпискою, відповідачем було повернуто частину грошових коштів у розмірі 15000,00 доларів США. 
       20 травня 2018 року відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 105 000,00 грн, строком на один місяць. Вказані грошові кошти відповідач зобов`язався повернути до 30 червня 2018 року включно, проте до теперішнього часу, відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення коштів, але у добровільному порядку відповідач не повертає грошові кошти.
       Враховуючи зазначене, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача за розпискою від 20 травня 2017 року: основну заборгованість в сумі 335 181,35 грн, інфляційні витрати – 121 454,18 грн, 3% річних в сумі 53 402,23 грн; за розпискою від 20 травня 2018 року: основна заборгованість в сумі 105 000 грн., 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення в сумі 988 050,00 грн, інфляційні витрати в сумі 13 870,50 грн, всього 1 616 957 (один мільйон шістсот шістнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім ) грн. 76 коп, судові витрати у розмірі 50510 грн. (а.с. 2-6, 64-66).
       Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розпискою – задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість:
       - за розпискою від 20 травня 2017 року: основну заборгованість в сумі 335181,35 грн, інфляційні витрати – 121454,18 грн, 3% річних в сумі 53402,23 грн,
       - за розпискою від 20 травня 2018 року: основна заборгованість в сумі 105000 грн., 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення в сумі 988050,00 грн, інфляційні витрати в сумі 13870,50 грн, всього 1 616 957 (один мільйон шістсот шістнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім ) грн. 76 коп.
       Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 10510 (десять тисяч п`ятсот десять)грн.
       У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 85-88).
       Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що за розписками від 20 травня 2017 року та від 20 травня 2018 року відповідач ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 30000доларів США та 105 000 грн., зобов`язавшись повернути борг у повному обсязі відповідно в строк до 20 грудня 2017 року та 30 червня 2018 року (а.с. 13, 14).
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існують договірні правовідносини, позичальником ОСОБА_1 не виконані зобов`язання перед позикодавцем ОСОБА_2 , кошти, отримані у позику, не повернуті, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, з урахуванням 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України, що становить 53402,23 грн.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
       Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.
       Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Згідно з частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
       За своєю суттю, розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми.
       За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
       Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства.
       Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       За статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
       Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
       Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
       Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
       У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       При визначенні розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, суд виходить з наступного.
       Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.
       Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики.
       Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
       Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року, в оскаржуваній частині — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: