УХВАЛА

16 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 380/1005/21
адміністративне провадження № К/9901/32188/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г., 
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі позовом ОСОБА_1 до Миколаївської районної ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльність, відшкодування моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю апеляційної скарги вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: не додано документа про сплату судового збору та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику через те, що позивачем не усунені недоліки скарги.
Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подано до Верховного Суду касаційну скаргу.
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, позивач просить скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини 2 статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Залишаючи без руху апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції встановив, що на підтвердження незадовільного майнового стану та неможливості сплати судового збору скаржником надано суду копію довідки від 01 березня 2021 року про отримання пенсії за період з жовтня 2020 року по березень 2021 року.
Однак, судом зазначено, що зазначена довідка не є належними доказом, який би підтверджував незадовільний майновий стан та неможливість сплати судового збору ОСОБА_1 , оскільки така не відображає річного доходу за попередній календарний рік, зокрема, не надано відповідної довідки з податкового органу про відсутність доходів.
Також судом апеляційної інстанції установлено, що апеляційна скарга не відповідає вимогам, встановленим статтею 296 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки в ній не зазначено повне найменування відповідача, його місцезнаходження, так як згідно матеріалів справи позов пред`явлено до Миколаївської районної ради Львівської області, а в апеляційній скарзі зазначено відповідачем Стрийську районну раду.
Питання звільнення від сплати судового збору як складової судових витрат, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати регулюються частиною першою статті 133 КАС, відповідно до якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Згідно з частиною другою статті 132 КАС розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» установлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
З наведеного вбачається, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи.
Суд ураховує, що Закон України «Про судовий збір» не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2005 року у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland»), заява №71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland»), заява №73547/01).
Отже, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції скаржником до клопотання про звільнення від сплати судового збору не додано достатніх доказів, відповідно до яких суд може розглянути клопотання про звільнення від сплати судового збору, ураховуючи розмір річного доходу за попередній календарний рік. Такими доказами можуть слугувати: довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік та довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.
Аналогічна позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 10 травня 2019 року в справі № 9901/166/19.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Згідно з частино 5 статті 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше 5 (п`яти) днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неналежне виконання апелянтом вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, у зв`язку не усуненням недоліків апеляційної скарги у встановлений судом строк.
Крім того, суд наголошує на тому, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторно звернутися до адміністративного суду в порядку, встановлену законом. 
Зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається заявник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі.
Керуючись статтями 248, 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі позовом ОСОБА_1 до Миколаївської районної ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльність, відшкодування моральної шкоди.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                                 А.Г. Загороднюк

Судді                                                                                                                       Л.О. Єресько

                                                                                                                                В.М. Соколов