П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/2496/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.М.   
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
04 серпня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, третя особа - Головне управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
23 листопада 2020 року позивач, фізично особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 21.07.2020 р. № 0001073202 про застосування штрафу в сумі 100000 гривень.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 21.07.2020 № 0001073202 про застосування штрафу в сумі 100000 гривень.
Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судовий збір у сумі 1000 грн згідно платіжного доручення №1067 від 12.11.2020 року.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ФОП ОСОБА_1 було порушено вимоги п. 230.1.2 ст. 230 ПК України, у зв`язку з чим до останнього застосовано ППР №0001073202 від 21.07.2020.
Апелянт вказує, що на АЗС, де здійснює свою господарську діяльність позивач, на момент проведення перевірки був відсутній другий примірник змінного звіту АЗС за формою №17-НП. Вартість товарів, які не облікова у встановленому порядку станом на 12 год. 47 хв. 18.06.2020 відповідно до звіту РРО становила 1060372,21 грн.
Крім того, перевіркою встановлено порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому законом порядку, а саме: не відображення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у книзі обліку доходів і витрат.
Також, перевіряючими було зафіксовано не обладнання (відсутність) рівнемірів-лічильників рівня пального на введених в експлуатацію резервуарах, розташованих на акцизному складі за адресою АДРЕСА_1 в кількості п`ять штук, чим порушено п. 230.1.2 ст. 230 ПК України.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм  матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку у податковому органу як фізична особа підприємець, код РНОКПП НОМЕР_1 , здійснює оптову торгівлю пальним (основний вид діяльності) та має зареєстрований акцизний склад за адресою: АДРЕСА_1  (том 2 а.с. 225-227).
На підставі наказу від 18.06.2020 р. №525 та направлень від 18.06.2020 р. №653 та №654 податковим органом проведено фактичну перевірку господарської одиниці АЗС з магазином за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкта господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , 
За наслідками проведеної перевірки уповноваженими особами податкового органу складено акт (довідка) 090088 від 29.06.2020 р. №366/09/07/РРО/ 3006319537 . (том 1 а.с. 7-21, том 2 а.с. 225-243)
Під час проведеної перевірки 18.06.2020 отримано пояснення, зокрема, керівника АЗС Клецько А.Ю., в яких вказано, що накладні на товар передають в бухгалтерію, використані книжки обліку розрахункових операцій знаходяться в бухгалтерії, звіти за формою 17-НП при передачі зміни не складаються, один примірник не передається в бухгалтерію, а другий не залишається на АЗС, рівнеміри лічильники рівня пального у резервуарах відсутні, на АЗС в наявності 5 резервуарів для палива та 3 ПРК із 13 резервуарами, заправленими пістолетами. (том 1 а.с. 22, том 2 а.с. 244).
08.07.2020 та 20.07.2020 позивач подав заперечення до акту від 29.06.2020 р. №090088, з яким податковому органу надано Х та Z звіти, змінні звіти оператора за формою 17-НП. Крім того вказано про відображення обліку товарних запасів у книгу обліку доходів і витрат №265/21.04.2017 та про ведення обліку доходів і витрат у період карантину без використання книг обліку доходів і витрат. Вказано, що рівнеміри-лічильника на АЗС придбано та встановлено у відповідності до діючого законодавства 31.03.2020 року. На підтвердження придбання та встановлення рівнемірів-лічильників податковому органу було надано: договір купівлі-продажу рівнемірів №72-ЮЦ від 30.09.2019; сертифікат відповідності; видаткова накладна №574 від 30.03.2020 та платіжне доручення №325 від 06.04.2020 про оплату витратомірів; договір на виконання електромонтажних робіт пов`язаних з встановленням та введенням в експлуатацію рівнемірів №5 від 23.03.2020, укладеного з ФОП ОСОБА_2 ; акт про надання послуг монтажу та запуску системи вимірювання рівня пального та рівнемірів №8 від 31.03.2020 від ФОП ОСОБА_2 ; податкова накладна та платіжне доручення про оплату послуг з встановлення та введення в експлуатацію рівнемірів; довідка про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри, яка зареєстрована 31.03.2020 квитанція №2. (т. 1 а.с. 23-25, 35-51).
На підставі акта перевірки №366/09/07/РРО/ НОМЕР_1 від 23.06.2020 податковим органом складено 21.07.2020 р. податкове повідомлення-рішення № 0001073202 про застосування штрафу в сумі 100000 грн., за порушення п. 230.1.2 ст. 230 ПК України. (том 1 а.с. 16)
Позивач подав скаргу на податкове повідомлення-рішення № 0001073202 від 21.07.2020 р., однак вказана скарга рішенням Державною податковою службою України залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення залишено без змін. (том 1 а.с. 26-34).
До матеріалів справи позивачем додано фото копії рівнемірів-лічильників пального в резервуарах. (том 1 а.с. 53-57).
Також до матеріалів справи додано договір про надання послуг і ведення бухгалтерського обліку від 01.02.2019, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_3 (том 1 а.с. 58-61).
Крім того до матеріалів справи додано: копію довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри, зареєстрованої в ДПС 31.03.2020; копію коригуючої довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри, зареєстрованої в ДПС 02.04.2020; копії довідок про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального за період з 01.04.2020 по 23.06.2020 (том 1 а.с. 62-250, том 2 а.с. 1-215).
До матеріалів справи додано фіскальні чеки та залишки товару (поточні) на 18.06.2020 АЗС з магазином за адресою: АДРЕСА_1 , господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (том 2 а.с. 232-240).
Матеріали справи містять акт від 23.06.2020 відмови керівника АЗС за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 від підпису та отримання другого примірника акту фактичної перевірки та протоколу про адміністративне правопорушення. (том 2 а.с. 246-247).
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи та первинними документами підтверджено обладнання позивачем резервуарів пального рівнемірами-лічильниками рівня пального на акцизному складі за адресою АДРЕСА_1 . 
Крім того, суд першої інстанції критично оцінив посилання податкового органу на пояснення керівника АЗС Клецько А.Ю., відібрані 18.06.2020, що рівнеміри лічильники рівня пального у резервуарах відсутні, оскільки матеріалами справи (первинними документами) не підтверджено вказані доводи. При цьому, податковий орган не надав суду документальних доказів фіксації відсутності у резервуарах позивача рівнемірів лічильників рівня пального на момент проведення перевірки,у зв`зку з чим наявні підстави для скасування оскаржуваного податкового-повідомлення рішення від 21.07.2020 р. № 0001073202 про застосування штрафу в сумі 100000 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до п.п.20.1.4  п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За правилами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі - Кодекс або ПК України або повністю назва), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п.п. 75.1.3 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Аналізуючи зміст вказаних норм, суд вважає, що податковий орган наділений правом проводити перевірки, одним із різновидів яких є фактична перевірка.
При цьому, враховуючи,  що апеляційна скарга подана відповідачем, а апеляційна скарга не містить обґрунтувань в частині підстав проведення фактичної перевірки, колегія суддів з врахуванням положень ст. 308 КАС України, здійснює перегляд оскаржуваного рішення в межах доводів апелянта.
Так, щодо правомірності прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення від 21.07.2020 №0001073202, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пп.14.1.4 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).
Підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що акцизний склад це спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, а також приміщення, розташовані на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), за винятком приміщень для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального розпорядником акцизного складу.
Згідно пп.14.1.224 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України розпорядник акцизного складу - це суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), крім суб`єктів господарювання, які використовують приміщення, розташовані на митній території України, для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального.
При цьому, у відповідності до п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України  акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.
Підпунктом 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України  встановлено, що акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.
Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:
а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;
б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.
Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.
Таким чином, вимоги норм статті 230 Податкового кодексу України стосуються суб`єктів господарювання, які є розпорядниками акцизних складів.
Відповідно до пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України не обладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.
Пунктом 12 підрозділу 5 розділу XX ПК України встановлено, що розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в строки, зокрема, акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.
Пунктом 18 підрозділу 5 розділу XX Податкового кодексу України було встановлено, що норми п.128-1 ст.128-1 Податкового кодексу України застосовуються до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів (крім розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до п.212.1 ст.212 цього Кодексу) з 1 січня 2020 року.
Однак Законом України від 18 грудня 2019 року №391-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування акцизного податку» до пункту 18 підрозділу 5 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України внесені зміни, а саме в абзаці четвертому слово «січня» замінено словом «квітня».
Таким чином, законодавець встановив, що відповідальність розпорядників акцизних складів за відсутність обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками може наступити лише з 01.04.2020, таким чином фактично надавши розпорядникам вказаних складів додатковий термін для обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
В апеляційній скарзі апелянт вказує, що при проведенні перевірки перевіряючими оглянуто акцизний склад (АЗС) за адресою: вул. Майбороди, 2А, с. Черемхів, Коломийського району, Івано-Франківської області та встановлено, що резервуари пального не обладнані рівнемірами-лічильниками рівня  пального.
Також, в апеляційній скарзі апелянт вказує на інші порушення, які були виявлені під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 , разом з цим, колегія суддів зауважує, що податкове-повідомлення рішення №0001073202 від 21.07.2020 прийнято податковим органом у зв`язку з порушенням позивачем вимог п.230.1.2 ст. 230 ПК України.
Так, на підтвердження обставин щодо придбання та встановлення рівнемірів-лічильників позивачем надано наступні документи.
30.09.2019 між ТОВ «Ювента» (постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (покупець)  укладено договір поставки №72-ЮЦ від 30.09.2019, згідно п. 1.1 якого визначено, що в порядку та на умовах, визначених договором, постачальник передає у власність покупцеві, а покупець оплачує товар, загальна кількість, асортимент, ціна за одиницю та загальна ціна (вартість) якого визначена Сторонами у Додатках, що є невід`ємною частиною цього договору. По даному договору допускається поставка товару окремими партіями.
Згідно видаткової накладної від 30.03.2020 №574 позивачем отримано від постачальника наступні позиції:
-NANO консоль без принтера, з внутрішнім 4-канальним IS бар`єром кількість 1 шт.;
-30-1509-01 «Дизельний поплавок 2» кількістю 3 шт.;
-30-1509-02 «Бензиновий поплавок 2 « кількістю 2 шт.;
-30-В113-LPG Зонд113» тип 924В LPG кількістю 1 шт.;
-30-В077- LPG Зонд 77» тип 924В LPG кількістю 4 шт.;
На підтвердження оплати вказаного обладнання позивачем долучено:
- платіжне доручення №325 від 06.04.2020 на суму 194 196,00 грн., в т.ч. ПДВ 32 366,00 грн., 
-сертифікат відповідності; 
- договір на виконання електромонтажних робіт пов`язаних з встановленням та введенням в експлуатацію рівнемірів №5 від 23.03.2020, укладеного з ФОП ОСОБА_2 ; 
- акт про надання послуг монтажу та запуску системи вимірювання рівня пального та рівнемірів №8 від 31.03.2020 від ФОП ОСОБА_2 ; 
- податкова накладна та платіжне доручення про оплату послуг з встановлення та введення в експлуатацію рівнемірів; 
- довідка про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри, яка зареєстрована 31.03.2020
- квитанція №2, «результат обробки» - «прийнято», дата 31.03.2020.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріалами справи та первинними документами підтверджується обладнання позивачем резервуарів пального рівнемірами-лічильниками рівня пального на акцизному складі по АДРЕСА_1 . 
Також, позивачем до матеріалів справи долучено довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри, зареєстрованої в ДПС 31.03.2020, копію коригуючої довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри, зареєстрованої в ДПС 02.04.2020, копії довідок про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального за період з 01.04.2020 по 23.06.2020, які підтверджують встановлення та реєстрацію позивачем до 01.04.2020 рівнемірів-лічильників.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України та п.12 підрозділу 5 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 21.07.2020 № 0001073202 про застосування штрафу в сумі 100000 грн.
При цьому, колегія суддів зауважує, що мотивувальна частина апеляційної скарги не містить інших аргументів, окрім того, що під час проведення перевірки та огляду резервуарів встановлено відсутність рівнемірів-лічильників.
Разом з тим, в розрізі встановлених обставин справи, а також дослідженої первинної документації, яка долучена позивачем до матеріалів справи, щодо встановлення в резервуарах 5 рівнемірів-лічильників до 01.04.2020, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування штрафної санкції в розмірі 100000 грн.
При цьому, доводи апеляційної скарги не містять спростувань висновків суду першої інстанції в частині встановлених податковим органом порушень п.  230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Полотнянко Ю.П.