ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 липня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 923/587/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.
секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:
від АТ "Укргазвидобування" – адвокат Горошко Т.М.
від ТОВ "НВП "НКЕМЗ" – адвокат Стрельцова Т.В.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)
на ухвалу   Господарського суду Херсонської області від 18.03.2021
по справі   №923/587/20
за позовом   Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування"
до   Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ"
про   стягнення 1 111 236 грн 45 коп
та за зустрічним позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ"
до   Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування"
про   стягнення 66 717 грн 42 коп

ВСТАНОВИВ
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 27.10.2020 первісний позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ" (далі – ТОВ "НВП "НКЕМЗ") на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - АТ "Укргазвидобування") 284      802, 22 грн пені, 270      816 грн штрафу та 8      334,27 грн витрат по сплаті судового збору, у задоволенні іншої частини первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково, стягнуто з АТ "Укргазвидобування" на користь ТОВ "НВП "НКЕМЗ" 40      243,48 грн з урахуванням встановленого індексу інфляції, 6014,55 грн з урахуванням 3% річних, 719,82 грн пені, 1480,09 грн    витрат по сплаті судового збору.
На виконання рішення Рішенням Господарського суду Херсонської області від 27.10.2020, 30.11.2020 року видано відповідні накази.
У лютому 2021 року ТОВ "НВП "НКЕМЗ" звернулось до суду першої інстанції зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державної виконавчої служби, у якій просило суд визнати виконавчий документ, таким, що не підлягає виконанню до моменту вирішення справи №923/587/20 по суті, визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.12.2020 року про відкриття виконавчого провадження №63989809, про стягнення виконавчого збору у розмірі 56 395,25 грн та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 186,10 грн та  зобов`язати Новокаховський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з коштів на рахунку № НОМЕР_1 в Херсонській філії Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк".
Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 18.03.2021 скаргу ТОВ "НВП "НКЕМЗ" задоволено частково, скасовано постанови державного виконавця Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.12.2020 року про відкриття виконавчого провадження №63989809, про стягнення виконавчого збору у розмірі 56 395,25 грн та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 186,10 грн, зобов`язано Новокаховський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з коштів на рахунку № НОМЕР_1 в Херсонській філії Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", у задоволенні іншої частини скарги відмовлено.
В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням повідомлення ТОВ "НВП "НКЕМЗ" керівника Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про те, що рішення Господарського суду Херсонської області не набуло чинності, виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, відповідною постановою мав бути повернутий до суду, який його видав. Отже, судом першої інстанції встановлено протиправну бездіяльність органу ДВС, а не протиправність його дій на момент винесення оскаржуваних постанов.
Суд першої інстанції погодився із доводами скаржника, що фактично на момент набрання рішенням суду у справі законної сили, органом ДВС не вчинялись дії з примусового виконання рішення у справі, а згодом ТОВ "НВП "НКЕМЗ" рішення суду у справі було виконано добровільно. Таким чином, правові підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження відсутні.
Місцевим господарським судом також відзначено, що ТОВ "НВП "НКЕМЗ" подав скаргу з пропущенням десятиденного строку зазначеного у ст. 341 ГПК України однак, враховуючи обставини пропущення вказаного строку та можливі наслідки відмови у його поновленні, а також враховуючи триваючу бездіяльність органу ДВС, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність його поновлення.
Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся Новокаховський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі – Новокаховський МВ ДВС) з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Херсонської області від 18.03.2021 по справі №923/587/20 в частині задоволення вимог скарги ТОВ "НВП "НКЕМЗ" та відмовити в задоволенні вимог скарги ТОВ "НВП "НКЕМЗ".
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, винесеною з порушенням вимог матеріального та процесуального права, з огляду на таке. 
За твердження апелянта, державним виконавцем було отримано заяву стягувача про відкриття виконавчого провадження за наказом Господарського суду Херсонської області №923/587/20 від 30.11.2020. Перевіривши відповідність виконавчого документу вимогам, встановленим ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», 24.12.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Також, на підставі ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», разом з постановою про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника розміру мінімальних витрат виконавчого провадження. 
Також, апелянт зазначає, що державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми заборгованості, копії якої надіслано до банківських установ для виконання, а сторонам виконавчого провадження - до відома. АТ КБ «ПриватБанк» прийнято постанову державного виконавця до виконання 24.12.2020 та повідомлено, що на рахунках недостатньо коштів для виконання постанови.
Враховуючи вищевикладене, відкриті боржником рахунки в АТ КБ «ПриватБанк», на переконання апелянта, не мають цільового спеціального призначення та підпадають під арешт. Скаржником, на переконання апелянта, не подано ні до виконавчої служби, ні до суду документів, які б вказували що рахунок відкритий в Херсонській філії ПАТ КБ "Приватбанк" має спеціальний режим використання.
Апелянт вказує, що 24.12.2020 на адресу відділу ДВС надійшло повідомлення боржника про відкриття апеляційного провадження у даній справі, після накладення резолюції начальника відділу, дане повідомлення на наступний робочий день передано державному виконавцю для прийняття відповідного рішення. На підставі наведеного, 28.12.2020 державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.
Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що оскаржувані боржником постанови винесені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не підлягають скасуванню.
Скаржник стверджує, що суд першої інстанції в обґрунтування своєї позиції щодо задоволення вимог скарги боржника посилається на недіючу норму статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», за результатами якої встановлює протиправну бездіяльність органу ДВС, а тому зроблені висновки суду в оскаржуваній ухвалі на підставі недіючої статті не відповідають чинному законодавству.
Таким, що не відповідає дійсності, на думку апелянта, є прийняті судом доводів скаржника, що органом ДВС не вчинялися виконавчі дії з примусового виконання рішення у справі, а рішення суду у справі було виконано ТОВ "НВП "НКЕМЗ" добровільно. Так, апелянт зазначає, що державним виконавцем вжито звернення стягнення на кошти та майно боржника відповідно до п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт коштів боржника в межах суми заборгованості, копії якої надіслано до банківських установ для виконання, а сторонам виконавчого провадження - до відома, винесено постанову про арешт майна боржника в межах суми заборгованості, та того ж дня внесено відповідні обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, направлено запити до ДФС та МВС, за результатами яких отримано відповіді щодо відкритих рахунків боржника та зареєстрованого транспорту. Вищевказані заходи, на переконання апелянта, свідчить про вчинення державним виконавцем виконавчих дій з примусового виконання рішення у справі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №923/587/20 за апеляційною скаргою Новокаховського МВ ДВС на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 18.03.2021 та призначено справу до розгляду на 28.07.2021.
Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від ТОВ "НВП "НКЕМЗ" в якому товариство просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
В обґрунтування своїх заперечень від ТОВ "НВП "НКЕМЗ" зазначає, що фактичного стягнення суми боргу державним виконавцем не відбулось, а ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 року було вирішено поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Херсонської області від 27.10.2020 у справі №923/587/20, тому правові підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження були відсутні.
Вказані вище дії Новокаховського МВ ДВС, на переконання  ТОВ "НВП "НКЕМЗ", порушують приписи Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з цим у ТОВ "НВП "НКЕМЗ" виникла необхідність у зверненні до суду.
ТОВ "НВП "НКЕМЗ" також зазначає, що до моменту вступу рішення в силу в повному обсязі виконало рішення Господарського суду Херсонської області від 17 жовтня 2020 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18 лютого 2020 року.
До суду апеляційної інстанції також надійшли письмові пояснення від АТ "Укргазвидобування" в яких товариство зазначає, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд дійшов помилкового висновку, що наказ мав бути повернутий відповідною постановою до суду, який його видав, оскільки в обґрунтування навів редакцію ст.38 Закону України «Про виконавче провадження», що діяла до 15.12.2017. Однак, судом не враховано, що на день прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження її редакцію було змінено, та у випадку поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано наказ, виконавче провадження зупиняється, що в цей день і було зроблено державним виконавцем.
Також, на переконання АТ "Укргазвидобування", під час розгляду скарги, не враховано предметну юрисдикцію та висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №921/16/14-г/15, викладені у постанові від 06.06.2018, за подібних правовідносин щодо застосування ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Так, суд першої інстанцій розглянувши по суті скаргу ТОВ "НВП "НКЕМЗ" та задовольнивши її в частині стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат, не звернув уваги на те, що спір в цій частині не підлягає розгляду в межах даної справи за правилами господарського судочинства, а тому помилково замість залишення скарги без розгляду в цій частині розглянув її по суті.
Під час судового засідання від 28.07.2021 представник ТОВ "НВП "НКЕМЗ" надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами та вимогами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. 
Представник АТ "Укргазвидобування" надав пояснення згідно з якими підтримує вимоги апеляційної скарги та просить її задовольнити. 
Інші представники учасників справи у судове засідання не з`явилися. 
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи  на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У відповідності до оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції скаргу ТОВ "НВП "НКЕМЗ" задоволено частково, скасовано постанови державного виконавця Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.12.2020 року про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також зобов`язано Новокаховський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з коштів боржника, у задоволенні іншої частини скарги відмовлено.
В апеляційній скарзі, скаржник просить скасувати оскаржувану ухвали лише в частині задоволення вимог скарги ТОВ "НВП "НКЕМЗ".
Відтак, з огляду на положення ст. 269 ГПК України, колегія суддів переглядає оскаржувану ухвалу лише тій в частині, яка оскаржується апелянтом.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, ТОВ "НВП "НКЕМЗ" звернулось до суду першої інстанції зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державної виконавчої служби.
В обґрунтування своїх вимог за скаргою ТОВ "НВП "НКЕМЗ" зазначає, що у відповідності до приписів ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен був перевірити стан розгляду справи щодо поновлення судом строку на подання апеляційної скарги або прийняття такої скарги до розгляду і винести постанову про зупинення виконавчого провадження.
На переконання скаржника, оскільки фактично стягнення суми боргу державним виконавцем не відбулось, а ухвалою суду апеляційної інстанції було вирішено поновити строки на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, тому правові підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження буди відсутні.
Скаржник також вказує, що державним виконавцем під час накладення арешту на рахунок ТОВ "НВП "НКЕМЗ" не було з`ясовано, що даний рахунок використовується для здійснення виплат заробітної працівникам товариства.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції погодився із доводами заявника та дійшов висновку про часткове задоволення скарги. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке. 
Згідно з ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (колегію суддів дані по тексту застосовуються положення Закону у редакції чинній станом на час відкриття виконавчого провадження) однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
У відповідності до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Положеннями ст. 343 ГПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.
Так, згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності. 
Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 23.12.2020 АТ "Укргазвидобування" було подано до Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про відкриття виконавчого провадження в якій заявник просив прийняти до виконання наказ про примусове виконання рішення, виданий Господарським судом Херсонської області від 30.11.2020 по справі №923/587/20 про стягнення грошових коштів з ТОВ "НВП "НКЕМЗ" на користь заявника (т.2. а.с. 106).
На наступний день, після надходження даної заяви, а саме 24.12.2020, державним виконавцем Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу №923/587/20 виданого 30.11.2020 Господарським судом Херсонської області (т.2, а.с. 109).
Отже, з урахуванням відсутності передбачених законом підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, дії та рішення державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, повністю узгоджуються з наведеними положеннями закону.
Згідно з ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. 
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. 
Відповідно до п. 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. 
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Отже наведенні положення містять імперативні приписи щодо винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. 
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). 
Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).
Так, на виконання даних приписів, державним виконавцем разом з постановою про відкриття виконавчого провадження, 24.12.2020 було винесено постанову про стягнення з боржника ТОВ "НВП "НКЕМЗ"  виконавчого збору у розмірі 56   395,25 грн (т.2, а.с. 109 зворотна сторона) та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (т.2, а.с. 110 зворотна сторона).
При цьому колегія суддів зазначає, що розмір виконавчого збору відповідає приписами ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки складає 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню згідно з наказом №923/587/20 від 30.11.2020, а розрахунок мінімальних витрат виконавчого провадження був наданий виконавчою службою під час розгляду справи у суді першої інстанції, у відповідності до якого до таких витрат належать витрати на відправлення кореспонденції, витрати по оформленню бланків та листів по виконавчому провадженню та витрати за користування Автоматизованою системою виконавчого провадження (т.2, а.с. 110).
За приписами ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п.7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. 
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.
Згідно з ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження»  виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.
Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Так, 24.12.2020 державним виконавцем, одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, також винесено постанову про арешт коштів боржника ТОВ "НВП "НКЕМЗ", а саме грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (т.2, а.с. 111 зворотна сторона).
Колегія суддів зауважує, що арешт був накладений на грошові кошти ТОВ "НВП "НКЕМЗ" у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження у розмірі 620   533,84 грн. 
У відповідності до наявного у матеріалах справи електронного повідомлення від АТ КБ «ПриватБанк» від 24.12.2020, банк повідомив державного виконавця про те, що арешт накладений, на рахунках недостатньо коштів для виконання постанови (т.2, а.с. 112).
Відповідно до ч.4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Наявними матеріалами справи підтверджується, що 24.12.2020 ТОВ "НВП "НКЕМЗ" звернулось до керівника Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з листом в якому зазначило, що виконавчою службою відкрито виконавче провадження №63989809 за рішенням Господарського суду Херсонської області та довело до відома виконавчої служби, що рішення Господарського суду Херсонської області не набуло чинності, оскільки ухвалою від 21.12.2020 відкрито апеляційне провадження, у зв`язку з чим просило зупинити виконання виконавчого провадження.  На даній заяві міститься резолюція щодо необхідності державному виконавцю прийняти рішення та повідомити заявнику, яка датована 24.12.2020 (т.2, а.с. 112 зворотна сторона).
За приписами ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).
Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.
Постановою державного виконавця від 28.12.2020, у зв`язку із надходженням повідомлення від ТОВ "НВП "НКЕМЗ" про відкриття апеляційного провадження по справі №923/587/20, було зупинено виконавче провадження з примусового виконання наказу №923/587/20 виданого 30.11.2020 Господарським судом Херсонської області (т.2, а.с.113).
Слід зауважити, що 25, 26 та 27 грудня 2020 року були вихідними, не робочим днями, а тому постанову про зупинення виконавчого провадження було винесено державним виконавцем у перший робочий день після отримання повідомлення про відкриття апеляційного провадження по справі. 
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що державним виконавцем, під час примусового виконання наказу №923/587/20 виданого 30.11.2020 Господарським судом Херсонської області, не вчинялось жодних неправомірний дій чи бездіяльності, а виконанні дії повністю відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів вважає необґрунтованими наведені у скарзі ТОВ "НВП "НКЕМЗ" посилання на те, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження, про стягнення із боржника коштів, є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення, з огляду на таке.
За приписами ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Як вбачається з наявних матеріалів справи та було вказано вище, державним виконавцем вчинялись дії, зокрема шляхом винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про накладення арешту, про зупинення виконавчого провадження, а також шляхом повідомлення сторін виконавчого провадження про прийняття таких постанов. 
Наведене свідчить про вчинення державним виконавцем передбачених Законом України «Про виконавче провадження» виконавчих дій. 
До того ж, колегія суддів відзначає, що винесення постанов про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження жодним чином не пов`язується із вчиненням будь-яких дій державним виконавцем, оскільки носить імперативний характер щодо їх винесення одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
З приводу тверджень ТОВ "НВП "НКЕМЗ", що державним виконавцем, у порушенням вимог закону, накладено арешт на рахунок товариства із спеціальним режимом використання, зокрема передбачено для виплати заробітної плати працівникам товариства колегія суддів зазначає таке. 
Виходячи зі змісту положень ст.ст. 18, 56, 48, 52 Закону України «Про виконавче провадження», під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України “Про виконавче провадження” встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України “Про виконавче провадження” повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України “Про виконавче провадження”.
Чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати.
Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19.
Колегія суддів зазначає, що ТОВ "НВП "НКЕМЗ" не було надано жодних доказів на підтвердження того, що рахунок на який державним виконавцем було накладено арешт, відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на який заборонено.
Також АТ КБ «ПриватБанк», на яке нормами статті 52 Закону України “Про виконавче провадження” покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, листом від 24.12.2020 повідомив державного виконавця про те, що арешт накладений, на рахунках недостатньо коштів для виконання постанови. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт.
Разом з тим кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).
Згідно з частиною п`ятою статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
З наведених норм права вбачається, що зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень.
У разі виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.
Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України “Про виконавче провадження” на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру. Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.
Однак, наявні матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення ТОВ "НВП "НКЕМЗ" до державного виконавця із заявою про виникнення в нього зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі та/або просив не накладати або зняти арешт з відповідної суми коштів на вказаному рахунку для виплати заробітної плати своїм працівникам.
З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги ТОВ "НВП "НКЕМЗ" на рішення, дії та бездіяльність державної виконавчої служби. 
Судова колегія вважає помилковими висновки місцевого господарського суду з приводу того, що виконавчий документ - наказ № 923/587/20 від 30.11.2020 року, прийнятий виконавцем до виконання, відповідною постановою мав бути повернутий до суду, який його видав у зв`язку із відкриттям апеляційного провадження, з огляду на таке. 
Так, дійшовши такого висновку суд першої інстанції послався на приписи ст. 38 Закону України “Про виконавче провадження” в редакції, що діяла до 03.10.2017 та дійсно передбачала, що виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про повернення виконавчого документа виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.
Однак, з 03.10.2017 набула чинності нова редакція ст. 38 Закону України “Про виконавче провадження”, яка була чинною станом на час винесення державним виконавцем постанов від 24.12.2020, та визначає, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).
Відтак, станом на час прийняття оскаржуваної ухвали, місцевий господарський суд помилково застосував до спірних правовідносин положення ст. 38 Закону України “Про виконавче провадження”,  яка втратила чинність та не підлягала застосуванню, а тому, судова колегія вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо встановлення протиправної бездіяльності органу державної виконавчої служби, яка полягала у неповерненні виконавчого документу до суду, який його видав у відповідності до приписів ст. 38 Закону України “Про виконавче провадження” в редакції, що діяла до 03.10.2017.
Не вважає колегія суддів обґрунтованими й висновки суду першої інстанції з приводу добровільного виконання ТОВ "НВП "НКЕМЗ" рішення суду першої інстанції, оскільки таке виконання є відповідним правом боржника, яким він скористався, однак, таке виконання відбулось вже після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому не може свідчити про помилковість рішення державного виконавця про стягнення виконавчого збору, яке є предметом оскарження за скаргою боржника. 
Разом з цим судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на доводи наведені у поясненнях АТ "Укргазвидобування" з приводу непідсудності даного спору судам господарської юрисдикції. 
Так, дійсно за численними висновками Великої Палати Верховного Суду, які мають враховуватись судом апеляційної інстанції під час прийняття рішення, наведеними, зокрема, у постановах від 06.06.2018 у справі № 921/16/14-г/15, від 14.11.2018 у справі № 906/515/17, від 13.03.2019 у справі № 545/2246/15-ц, від 03.04.2019 у справі № 370/1034/15-ц, у справі № 370/1288/15-ц, від 21.08.2019 у справі № 381/2126/18, від 05.05.2020 у справі № 589/117/17, від 23.06.2020 у справі № 705/1804/13-ц, оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.
Однак, як свідчать наявні матеріали справи, ТОВ "НВП "НКЕМЗ" звернулось із позовом до Херсонського окружного адміністративного суду в якому просило визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.12.2020 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (т.2, а.с. 73-74).
Однак, ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 по справі №540/74/21 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ТОВ "НВП "НКЕМЗ" до Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов. 
При цьому, в мотивах даної ухвали адміністративний суд зазначив, що виходячи із того, що позивач оскаржував постанови державного виконавця прийняті у межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу виданого господарським судом, такі позовні вимоги не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а розгляд даного спору повинен здійснюватися судом, який видав виконавчий документ. 
З урахуванням наведеного, ТОВ "НВП "НКЕМЗ" звернулось із аналогічними позовними вимогами до Господарського суду Херсонської області. 
Втім, ухвалою Господарського суду Херсонської області від 05.02.2021 по справі №923/129/21 позовну заяву залишено без руху та зазначено, що дослідивши зміст позову, судом встановлено, що правовідносини між позивачем та відповідачем по даній справі витікають із правовідносин, що склалися по виконанню судового рішення по справі №923/587/20. За таких обставин, позивачу необхідно надати суду додаткові пояснення з приводу належного способу захисту свої прав або інтересів, передбачених законом. 
Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 10.02.2021 по справі №923/129/21 позовну заяву повернуто ТОВ "НВП "НКЕМЗ".
В подальшому, ТОВ "НВП "НКЕМЗ" звернулось у межах справи  №923/587/20 зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державної виконавчої служби. 
Колегія суддів зазначає, що право на доступ до суду - це право людини, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Воно випливає з пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, хоча прямо там не зафіксоване. 
Однією з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судовий захист. Це право випливає з частини третьої статті 8, частини першої статті 55 Конституції України та в подальшому деталізується нормами ГПК України.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють можливість (здатність) особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. 
При цьому важливим для реалізації права на доступ до правосуддя є дотримання під час судочинства прав особи, яка звернулася до суду за захистом, інших учасників судового процесу, в тому числі права на оскарження судового рішення, та забезпечення можливості їх безперешкодної реалізації. 
Підстави і порядок звернення до суду відповідної юрисдикції, обсяг прав і обов`язків особи, яка є учасником судового процесу, порядок і засади (принципи) здійснення судочинства відповідним судом визначаються процесуальними кодексами.
Також слід зазначити, що ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, вказав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення у справі "Ashingdane v. the United Kingdom").
З огляду на наведене та враховуючи прийняття судом адміністративної юрисдикції рішення про відмову у відкритті проводження, з метою забезпечення права заявника на доступ до суду, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку щодо обґрунтованості розгляду заяви ТОВ "НВП "НКЕМЗ" в порядку господарського судочинства.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. 
По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні скарги ТОВ "НВП "НКЕМЗ".
Розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції здійснено у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України із покладенням їх на заявника ТОВ "НВП "НКЕМЗ", у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги. 

Керуючись статтями 264, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Херсонської області від 18.03.2021 по справі №923/587/20 – скасувати. 
У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ" на рішення, дії та бездіяльність державної виконавчої служби – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ" на користь Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 2270 грн судового збору за подання апеляційної скарги. 
Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів. 
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 30.07.2021.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                Лавриненко Л.В.

            Суддя                                                                                Мишкіна М.А.