Ухвала 
 
12 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 1511/2100/20
провадження № 61-4976св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
боржник - ОСОБА_1 ,
стягувач -  ОСОБА_2 
заінтересована особа - державний виконавець Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Волобоєва Т. С.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 14 квітня 2020 року у складі судді Семенова О. А. та ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., 
ВСТАНОВИВ:
Державний виконавець Чорноморського міського відділу державної виконавчої службі Головного територіального управління юстиції Одеської області Волобоєва Т. С. звернулася до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 обґрунтовуючи наступним.
На примусовому виконанні в Чорноморському міському відділі державної виконавчої службі Головного територіального управління юстиції Одеської області (далі - Відділ) відносно ОСОБА_1 з 23 серпня 2016 року перебуває виконавчий лист у справі № 1511/2100/2012, виданий Іллічівським міським судом Одеської області 15 жовтня 2012 року, про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 11 липня 2007 року № 1740/2-07: за кредитом - 89 319,82 доларів США, за відсотками - 43 158,88 доларів США, пеню - 4 597,31 доларів США, а всього на загальну суму 137 076,01 доларів США, солідарно.
Боржник ОСОБА_1 до теперішнього часу заборгованість за кредитом не погасив, будь які дії спрямовані на добровільне (самостійне) виконання виконавчого документа не вчинив, тобто рішення суду не виконано.
ОСОБА_1 має у власності квартиру, загальною площею 91,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані дві малолітні та одна неповнолітня дитини. У зв`язку з відсутністю дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, державний виконавець звертається до суду з поданням, для вирішення питання про примусову реалізацію нерухомого майна боржника право користування яким мають діти.
Державний виконавець просив вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника - ОСОБА_1 : житлову двокімнатну квартиру, загальною площею 91,6 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані, малолітня дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітня дитина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зазначити в судовому рішенні, що двокімнатна квартиру, загальною площею 91,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності боржнику - ОСОБА_1 не підпадає під заборону примусової реалізації, встановленої Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14 квітня 2020 року подання державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої службі Волобоєвої Т. С. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника - ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Суд першої інстанції виходив з того, що зазначена квартира знаходиться в заставі у Фонду, право застави у якого виникло 06 квітня 2005 року, тобто до ухвалення судом рішення від 22 серпня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО», а правонабувачем цих вимог є  ОСОБА_2 . Фонд своїм листом від 06 листопада 2019 року на адресу Відділу відмовив у наданні згоди на реалізацію зазначеної квартири, яка перебуває у заставі, до виконання позичальником ( ОСОБА_1 ) всіх зобов`язань за кредитом. Зазначена квартира відповідає вимогам цього закону для застосування до неї тимчасової заборони примусового стягнення на майно на період його дії. Таким чином подання державного виконавця не підлягає задоволенню. Питання, щодо наявності прав у дітей, які проживають у вказаній квартирі або відсутність в цьому перешкод для звернення на квартиру стягнення, судом не досліджувалось у зв`язку з відсутністю підстав для такого стягнення за загальним порядком.
Постановою Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено частково.
Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 14 квітня 2020 року скасовано.
Провадження у справі за поданням державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Волобоєвої Т. С. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника закрито.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що  державний виконавець звернувся із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не передбачено жодним нормативно-правовим актом, чим порушив приписи частини другої статті 19 Конституції України, а отже розгляд вказаного подання не може відбуватись за правилами жодного виду судочинства.
У березні 2021 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 14 квітня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року і задовольнити подання державного виконавця. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду апеляційної інстанції щодо порядку дій державного виконавця у разі відсутності висновку органу опіки та піклування суперечить правовим висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18) та постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 754/15589/14-ц. Висновок суду апеляційної інстанції про закриття провадження є передчасним та суперечить приписам ЦПК України, щодо висновку суду про звернення державного виконавця з поданням, яке не передбачено нормативно-правовим актом, т вказане є підставою для ухвалення пор справі рішення по суті його розгляду. 
У червні 2021 року ОСОБА_1 подав відзив до Верховного Суду, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду 08 лютого 2021 року залишити без змін.  
Відзив мотивований тим, що суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що державний виконавець звернувся із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не передбачено жодним нормативно-правовим актом, чим порушив приписи частини другої статті 19 Конституції України, а отже розгляд вказаного подання не може відбуватися за правилами жодного виду судочинства. 
Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2021 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу № 1511/2100/2012 з суду першої інстанції. 
У травні 2021 року матеріали цивільної справи № 1511/2100/2021 надійшли до Верховного Суду та 17 червня 2021 року передані судді-доповідачу Дундар І. О.  
Водночас ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) за скаргою ОСОБА_8 на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, стягувач ОСОБА_9 , за касаційною скаргою ОСОБА_8 на постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідно до якої суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Направляючи справу № 755/12052/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції зазначив, що «що виключна правова проблема у справі про оскарження дій виконавця щодо передання на реалізацію нерухомого майна, право на користування яким мають діти, як наслідок, у такій категорії справ пов`язана з визначенням того, чи потрібно виконавцю під час проведення виконавчих дій з реалізації арештованого майна на прилюдних торгах отримувати попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження нерухомого майна, право користування якою належить дитині».
Ухвалою Великої Палати Верховного суду від 06 липня 2021 року справу № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) прийнято та призначено до розгляду на 12 жовтня 2021 року. 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 1511/2100/2021 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 755/12052/19(провадження № 14-113цс21)
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження у справі № 1511/2100/2021 зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 755/12052/19.
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                             І. О. Дундар
 
                                                                     Є. В. Краснощоков
 
                                                                     М. Ю. Тітов