ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/8997/21	Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П. 	
Провадження № 33/817/390/21 	Доповідач - Коструба Г.І.	
Категорія - ч. 1 ст. 44-3 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2021 р. cуддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. з участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши 02 липня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в залі Тернопільського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді водія у ФОП ОСОБА_2 ,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. в дохід держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.
Згідно постанови місцевого суду 15 травня 2021 року близько 10:00 год. на А/Д М-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська км1 водій ОСОБА_1 здійснював регулярне перевезення пасажирів автобусом БАЗ А079.14 д.н.з. НОМЕР_1 на міжміському маршруті Тернопіль-Кальне в кількості більше ніж місць для сидіння, що передбачено технічною характеристикою транспортного засобу, визначеною в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а саме перевозив 45 пасажирів. В реєстраційних документах на вказаному автобусі серії НОМЕР_2 та технічною характеристикою передбачено 20 пасажирів для сидіння, чим порушив підпункт 10 пункту 2 постанови КМУ №1236 (в редакції із внесеними змінами від 28 квітня 2021 року).
Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року скасувати та на підставі статті 22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності, закривши провадження у справі.
Апелянт не заперечує, що порушив карантинні норми, однак просить апеляційний суд взяти до уваги наступні факти та скасувати рішення суду першої інстанції.
Так, зазначає, що він працює водієм на мінімальну заробітну плату, при цьому утримує трьох дітей, одній з яких 11 років, другій дитині 18 років, яка навчається в Тернопільському національному технічному університеті імені І. Пулюя на платній основі, третій дитині 25 років, на сьогоднішній день вона працює на мінімальну заробітну плату, а також онкохвору дружину, яка являється інвалідом ІІІ-групи.
Вважає адміністративне стягнення у розмірі 17000 гривень надто суворим, що суттєво погіршить матеріальне становище його сім`ї.
Просить врахувати те, що внаслідок скоєного ним правопорушення ніхто не постраждав, навпаки в салоні автобусу перебували люди яким необхідно було добратись до місця роботи, оскільки в потрібному напрямку сполучення автобусного таксі не було всупереч графіку руху міжміського та приміського сполучення та були сильні опади.
Заслухавши пояснення  ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з наведених в ній мотивів, а рішення місцевого суду скасувати із закриттям провадження у справі, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з таких міркувань.
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Суддею першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП досліджені обставини справи в їх сукупності та встановлено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, які відповідно до вимог апеляційної скарги не оскаржуються.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин, оскільки він є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд дав вірну оцінку.
Разом з тим, ОСОБА_1 вказує на малозначність вчиненого ним адміністративного правопорушення та просить звільнити його від адміністративної відповідальності, закрити провадження у справі.
Частиною 1 статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Так, відповідальність за статтею 44-3КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», інших актів законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм. 
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та скасовується Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 8 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року №1236 з 24 лютого 2021 року на території України встановлюється жовтий рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.
Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи та пояснень самого ОСОБА_1 , він перевозив пасажирів в кількості, що вдвічі перевищила допустимі норми, передбачені технічною характеристикою транспортного засобу.
Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги та матеріали справи, приходжу до переконання про не обґрунтованість вимог апелянта та відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності з огляду на вимоги статей 23, 33 КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
При накладені адміністративного стягнення місцевим судом враховано характер вчиненого правопорушення, а саме те, що водій маршрутного таксі ОСОБА_1 перевозив пасажирів в кількості більше ніж місць для сидіння, що передбачено технічною характеристикою транспортного засобу, визначеною в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а саме перевозив 45 пасажирів, а в реєстраційних документах на вказаному автобусі серії НОМЕР_2 та технічною характеристикою передбачено 20 пасажирів для сидіння, вважав за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу.
При цьому суддя місцевого суду врахував пом`якшуючі ОСОБА_1 обставини, а саме: особу порушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, визнання ним вини, наявність на утриманні дітей та дружини, розмір доходів останнього, наклавши на нього адміністративне стягнення в мінімальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06. 11. 2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Посилання в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не врахував належним чином розмір доходу ОСОБА_1 , тому штраф в сумі 17 000 грн. є непомірним та суттєво вплине на сімейний дохід та подальший рівень життя сім`ї, у зв`язку з чим ставить питання про звільнення його від відповідальності за ст. 22 КУпАП є неспроможними.
Апеляційний суд зазначає, що характер вчиненого правопорушення та рівень його суспільної небезпеки не можуть бути розцінені судом як малозначне діяння, у зв`язку з чим відсутні підстави для звільнення його від адміністративної відповідальності.
Істотних порушень суддею місцевого суду норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення при апеляційному перегляді не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим, належним чином умотивованим.
Суддя місцевого суду в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, та ухвалив законне та обґрунтоване рішення про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.
За наведеного, підстав для скасування постанови судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, - без змін.
Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя