ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року	Львів	Справа № 300/236/21 пров. № А/857/10691/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року в справі №300/236/21 (головуюча суддя Микитин Н.М., м. Івано-Франківськ) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: а) визнати протиправною відмову у проведенні перерахунку розміру одноразової додаткової грошової винагороди та виплати суми перерахунку;
б) зобов`язати здійснити перерахунок та виплату розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Рішенням від 15 квітня 2021 року івано-Франківський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.
Визнав протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та виплаті суми перерахунку.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплаченої суми.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що відповідно до Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 №595 щомісячна додаткова грошова винагорода (далі - винагорода) не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, таких як грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, вихідна допомога при звільненні тощо.
Тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Крім того, адміністративний позов та додані до нього матеріали не містять доказів оскарження звільнення позивача та/або наказу про виключення зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення, а відтак станом на момент прийняття наказу командира військової частини 15.08.2017 року погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків. 
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2  (по стройовій частині) № 180 від 15.08.2017 капітана ОСОБА_1 на підставі наказу командира повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 20.06.2017 за № 22 звільнено у запас за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 6   статті 26 Закону України ,,Про військовий обов`язок і військову службу” та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 15.08.2017. Вислуга років у Збройних Силах України становить календарна 24 років 04 місяці (а.с.11).
Івано-Франківським окружним адміністративним судом 12.10.2020 ухвалено рішення в адміністративній справі №300/2272/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, відповідно до якого суд дійшов висновку про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка виплачувалась позивачу згідно з довідкою від 07.07.2020 №350/486/300/1/848 та з якої щомісяця утримувався єдиний соціальний внесок, повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії (а.с.12-15).
Враховуючи такий висновок суду, позивач, з метою здійснення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди звернувся 16.01.2021 із відповідною заявою до відповідача (а.с.8-9).
Військова частина НОМЕР_1 листом від 20.01.2021 №350/486/300/1/101 повідомила позивача, що нормативними актами не передбачено включення додаткової грошової винагороди до виплат, які враховуються при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні (а.с.10).
Вважаючи вищенаведену відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки останні 18 місяців перед звільненням позивача додаткова грошова винагорода нараховувалась і виплачувалась йому щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим та нерегулярним видом грошового забезпечення відсутні. А тому відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення, з якого нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені  ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч. 1  ст. 9 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-XII  (далі - Закон України №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до п. 2, 4  ст. 9 цього Закону  до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Частина 2  ст. 24 Закону України ,,Про військовий обов`язок та військову службу”  (в редакції на час виключення позивача зі списків) передбачала, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.
Так, пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого  Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Згідно зі  ст. 116 КЗпП України  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2  (по стройовій частині) № 180 від 15.08.2017, звільнено у запас за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 6   статті 26 Закону України ,,Про військовий обов`язок і військову службу” та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 15.08.2017.
З позовом до суду щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні позивач звернувся у січні 2021 року. При цьому, колегія суддів зазначає, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не врахував, що такий подано після спливу місячного строку звернення до суду, який застосовується у спірних правовідносинах, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою  статті 233 КЗпП України  працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Частина друга  статті 233 КЗпП України  передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Одноразова допомога при звільненні не входить до структури заробітної плати, а положення частини другої  статті 233 КЗпП України  стосуються стягнення заробітної плати.
Відповідно до частини першої  статті 122 КАС України  адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною третьою  статті 122 КАС України  передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною п`ятою  статті 122 КАС України  для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
У цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
При цьому, юридично значимими обставинами в межах спірних правовідносин є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Встановлюючи своєчасність розрахунку з позивачем при звільненні, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивача звільнено із військової служби і виключено зі списків особового складу 15 серпня 2017 року.
Разом з тим, позивач звернувся із заявою про проведення перерахунку розміру одноразової допомоги при звільненні лише 16.01.2021.
При цьому, колегія суддів вважає, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі №300/2272/20, яким пенсійний орган зобов`язано здійснити перерахунок пенсії позивачу з врахуванням у складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди не впливає на момент обчислення місячного строку звернення  до суду в даній справі, оскільки поданий у вересні 2020 року позов у справі №300/2272/20 був мотивований тим, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється як нарахування пенсії, так і визначення суми одноразової грошової допомоги при звільненні. 
Пунктом 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
У справі Європейського суду з прав людини ,,Стаббігс та інші проти Великобританії” визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
У Рішенні ,,Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії” від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі ,,Перез де Рада Каванілес проти Іспанії” від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, встановивши, що позовна заява про перерахунок і виплату одноразової допомоги при звільненні подана позивачем до суду після спливу місячного строку звернення до суду, та без зазначення позивачем обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, суд першої інстанції повинен був залишити позов без розгляду.

Разом з тим, суд першої інстанції при прийнятті рішення за вказаним позовом не врахував наведених вище обставин.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства  (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до  ч.1  ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з  частиною 1  статті 319 КАС України  судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями  238,  240  цього  Кодексу.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми процесуального права, відтак, оскаржуване рішення суду відповідно до вимог  статті 319 КАС України  підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про залишення позову без розгляду з наведених вище підстав.
Керуючись ст.ст.  243,  308,  311,  315,  319,  321,  322,325,  328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року в справі №300/236/21 та прийняти постанову, якою адміністративний позов залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 22.09.2021