ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року	Львів	Справа № 300/796/21 пров. № А/857/12521/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року (прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Івано-Франківську суддею Боршовським Т.І.) в адміністративній справі № 300/796/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

                                                   В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:
-          визнати протиправними дії відповідача щодо застосування обмеження максимальним розміром при виплаті йому пенсії з 01.04.2019; 
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) здійснити виплату з 01.04.2019 йому пенсії в повному розмірі без обмеження максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII). На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.07.2020 в справі № 300/578/20 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснено перерахунок його пенсії з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, проте із обмеженням максимального розміру пенсії на підставі статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що пенсія йому призначена у 1992 році, тобто до прийняття правового акта, яким обмежено максимальний розмір пенсії. Тому, на думку позивача, норми права, якими обмежено максимальний розмір пенсії не можуть бути застосовані до нього, оскільки не мають зворотної дії в часі. Вважає, що відповідач порушив його право на належний рівень пенсійного забезпечення та просить захистити порушене право, шляхом визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним розміром 10 прожиткових мінімумів доходів громадян. 

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що не погоджується з її доводами та вимогами, оскільки вони є необгрунтованими. Просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що під час перерахунку і виплати пенсії відповідач керувався нормами статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Представник відповідача вказує на те, що приписи статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції, чинній на момент перерахунку позивачу пенсії, носять імперативний характер та неконституційними не визнавались.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, з листопада 1992 року ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугою років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Згідно із протоколом за пенсійною справою № ХД- 13459 (Міноборони) від 31.12.2017 пенсія позивача до 01.01.2018 обраховувалась в основному розмірі 90 % грошового забезпечення, яке включало такі складові:  посадовий оклад - 1150,00 грн; оклад за військовим званням - 135,00 грн; процентна надбавка за вислугу років 40 % - 514,00 грн; надбавка за кваліфікацією, льотчик штурман 1 класу 12 % - 138,00 грн; льотний склад при виконанні польотів 35 % - 402,50 грн; надбавка за умови режимних обмежень, допуск Ф. 2 (15 %) 172,50 грн; надбавка за особливо важливі завдання 50 % - 899,50 грн; премія 10 % - 115,00 грн, та становила 3966,41 грн.
На підставі виданої Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом (далі - Івано-Франківський ОВК) довідки ГУ ПФУ в Івано-Франківській області починаючи з 01.01.2018 провело перерахунок пенсії позивачу з урахуванням основних складових його грошового забезпечення: посадовий оклад 5640,00 грн; оклад за військовим званням 1480,00 грн; процентна надбавка за вислугу років 50 % - 3560,00 грн. Внаслідок перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 становив 5721,21 грн, з 01.05.2020 – 9612,00 грн, що підтверджується протоколами та розрахунками за пенсійною справою ХД - 13459 (Міноборони).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.07.2020 у справі № 300/578/20: визнано протиправною відмову Івано-Франківського ОВК надати до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05.03.2019 та зобов`язано Івано-Франківський ОВК підготувати та надати до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених станом на 05.03.2019; зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до складеної Івано-Франківським ОВК нової довідки про розмір грошового забезпечення, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) однією сумою з урахуванням проведених платежів.
На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.07.2020 у справі № 300/578/20, Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної видав довідку про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії. 
ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою від 10.12.2020, в якій просив відповідача здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплатити пенсію позивачу без обмеження її максимальним розміром (а.с. 13). 
На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.07.2020 у справі № 300/578/20, з огляду на заяву ОСОБА_1 , оновлену довідку Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснено перерахунок пенсії позивача, що підтверджується відповідними розрахунками перерахованої  з 01.12.2020 пенсії та доплати до пенсії з квітня 2019 по листопад 2020, що датовані 27.11.2020. 
ГУ ПФУ в Івано-Франківській області під час здійснення перерахунку пенсії позивача з 01.12.2020 застосовано обмеження максимального розміру пенсії, внаслідок чого розмір перерахованої пенсії позивача з 18 753,12 грн обмежено до десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність - 17 690,00 грн (а.с. 12).
Листом від 05.01.2021 за № 32-4072/С-02/8-0900/21 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_1 , що йому виплачується пенсія з обмеженням її максимального розміру 10 прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність на 2020 рік, а саме: розміром 17 690,00 грн (а.с. 14-15).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо застосування при виплаті пенсії позивачу обмеження її максимального розміру, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області правомірно застосувало обмеження пенсії позивача максимальним розміром, який не перевищує десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, оскільки перерахунок пенсії позивача здійснено в період дії загальної норми частини 1 статті 2 Закону № 3668-VI, тому до регулювання спірних правовідносин необхідно застосовувати положення вказаної статті, яка визначає обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі – Закон № 2262-XII) визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі. 
Стаття 10 Закону № 2262-XII передбачає, що призначення і виплата пенсій, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини 3 статті 43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною 7 статті 43 Закону № 2262-XII встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
При цьому, у вказаному рішенні Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Згідно з пунктами 3, 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року № 15-рп/2000 у справі про порядок виконання рішень Конституційного Суду України обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів. Це виключає можливість органу державної влади, у тому числі парламенту, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб відтворювати положення правових актів, визнаних Конституційним Судом України неконституційними, крім випадків, коли положення Конституції України, через невідповідність яким певний акт (його окремі положення) було визнано неконституційним, у подальшому змінені в порядку, передбаченому розділом XIII Основного Закону України.

Конституційний Суд України в пункті 7 рішення № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року вже висловив правову позицію, згідно з якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічної редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй”.

З огляду на те, що положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII визнано Конституційним Судом України неконституційним, воно втратило чинність з дня ухвалення такого рішення, а саме з 20.12.2016, тому внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016 до частини сьомої зазначеної статті зміни є нереалізованими, оскільки частина 7 статті 43, після рішення Конституційного Суду України, у Законі № 2262-XII відсутня. Крім цього, вказані зміни, по своїй суті є повторним запровадженням правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, а тому ці зміни, не створюють підстав для обмеження пенсії максимальним розміром.

Апеляційний суд також наголошує на тому, що пенсія позивачу призначена у 1992 році, тобто до запровадження обмеження пенсії максимальним розміром при її призначенні, водночас, згідно з нормами Конституції України, нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.  
Ця обставина є додатковою підставою для визнання дій відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром протиправними.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що відповідач протиправно обмежив розмір пенсії позивача, а тому адміністративний позов необхідно задовольнити та зобов`язати відповідача здійснити з 01.04.2019 року виплату пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року в адміністративній справі № 300/796/21 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо застосування обмеження максимальним розміром при виплаті пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити виплату з 01.04.2019 ОСОБА_1 пенсії в повному розмірі без обмеження максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин