ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року	Львів	Справа № 460/9766/20 пров. № А/857/8299/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Обрізка І.М., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції                                                            Друзенко Н.В.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення                               12 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив: 
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 (далі – В/ч НОМЕР_2 ) щодо недотримання встановленого законом строку надання інформації відповіддю від 27 листопада 2020 року за №501/2427 на запит від 24 жовтня 2020 року, поданий у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі – Закон №2939-VI);
визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо надання відповіддю від 27 листопада 2020 року за №501/2427 недостовірної та неповної інформації на запит від 24 жовтня 2020 року, поданий у відповідності до норм Закону № 2939-VI;
визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо недотримання встановленого законом строку надання інформації відповіддю від 27 листопада 2020 року за №501/2426 на запит від 03 листопада 2020 року, поданий у відповідності до норм Закону № 2939-VI;  
визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо надання відповіддю від 27 листопада 2020 року за №501/2426 неповної інформації на запит від 03 листопада 2020 року, поданий у відповідності до норм Закону № 2939-VI;
визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо недотримання встановленого законом строку надання інформації відповіддю від 23 листопада 2020 року за №501/2382 на запит від 09 листопада 2020 року, поданий у відповідності до норм Закону № 2939-VI;
визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо надання відповіддю від 23 листопада 2020 року за №501/2382 недостовірної та неповної інформації на запит від 09 листопада 2020 року, поданий у відповідності до норм Закону № 2939-VI; 
визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо ненадання відповіді на пункти 5, 6 запиту від 09 листопада 2020 року, поданого у відповідності до норм Закону № 2939-VI;
визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо відмови у задоволенні отримання інформації на пункт 11, 12, 13 запиту від 09 листопада 2020 року, поданого у відповідності до норм Закону № 2939-VI;
визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_2 щодо недотримання встановленого законом строку надання інформації на запит від 19 листопада 2020 року, поданого у відповідності до норм Закону № 2939-VI;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (далі – В/ч НОМЕР_1 ) щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання відповіді на запит від 23 листопада 2020 року, поданий у відповідності до норм Закону № 2939-VI; 
визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_1 щодо надання відповіддю від 23 жовтня 2020 року за №1195 неповної інформації на запит від 12 жовтня 2020 року, поданий у відповідності до норм Закону № 2939-VI; 
визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого законом строку надання відповіді на заяву від 12 жовтня 2020 року, поданої у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» (далі – Закон № 393/96-ВР); 
визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання відповіді за №501/25/1114 від 11 грудня 2020 року на запит від 02 грудня 2020 року, наданий у відповідності до норм Закону № 2939-VI;
визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо відмови у наданні довідок для належного виконання постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21 серпня 2019 у справі № 569/19058/17 відповіддю від 18 листопада 2020 року за №501/2359 на заяву від 15 жовтня 2020 року, надану у відповідності до Закону № 393/96-ВР;
визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо відмови в задоволенні отримання інформації на пункт 1-6 запиту від 03 грудня 2020 року, наданого у відповідності до норм Закону № 2939-VI; 
визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо відмови у задоволенні отримання інформації на пункт 1 запиту від 04 грудня 2020 року, наданого у відповідності до норм Закону № 2939-VI;
визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо надання відповіддю від 11 грудня 2020 року за №501/2486 недостовірної та неповної інформації на запит від 04 грудня 2020, наданого у відповідності до норм Закону № 2939-VI;
визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо надання відповіді від 21 вересня 2020 року №501/1981 на заяву від 10 серпня 2020 року не у встановлений Законом № 393/96-ВР термін;
зобов`язати В/ч НОМЕР_2 надати відповідь у повному обсязі на поставлені питання в пункті 1, 2, 3 запиту від 24 жовтня 2020 року у відповідності до норм Закону № 2939-VI;
зобов`язати В/ч НОМЕР_2 надати відповідь на поставлене в пункті 3 запиту від 03 листопада 2020 року питання у повному обсязі у відповідності до норм Закону № 2939-VI;
зобов`язати В/ч НОМЕР_2 надати відповідь на поставлені в пункті 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 13, 15 запиту від 09 листопада 2020  року питання у повному обсязі у відповідності до норм Закону № 2939-VI; 
зобов`язати В/ч НОМЕР_2 надати відповідь у повному обсязі на поставлені питання у запиті від 19 листопада 2020 року у відповідності до норм Закону № 2939-VI; 
зобов`язати В/ч НОМЕР_1 надати відповідь у повному обсязі на поставлені питання у запиті від 12 жовтня 2020  року у відповідності до норм Закону № 2939-VI; 
зобов`язати В/ч НОМЕР_1 надати відповідь на заяву від 12 жовтня 2020 року із врахуванням норм Закону № 393/96-ВР;
зобов`язати В/ч НОМЕР_2 надати відповідь у повному обсязі на поставлені питання у пункті 1-6 запиту від 03 грудня 2020 року у відповідності до норм Закону № 2939-VI;
зобов`язати В/ч НОМЕР_2 надати відповідь у повному обсязі на поставлені питання в пункті 1-5 запиту від 04 грудня 2020 року у відповідності до норм Закону № 2939-VI.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі № 460/9766/20 позов було задоволено частково.
Визнано протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо недотримання встановленого Законом № 2939-VI cтроку надання ОСОБА_1 відповіді на запит на інформацію від 24 жовтня 2020 року.
Визнано протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо надання ОСОБА_1 неповної інформації на пункти 1 та 2 запиту від 24 жовтня 2020 року.
Зобов`язано В/ч НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 відповідь на поставлені у пунктах 1 та 2 запиту від 24 жовтня 2020 року питання у повному обсязі у відповідності до вимог Закону № 2939-VI.
Визнано протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо недотримання встановленого Законом № 2939-VI строку надання ОСОБА_1 відповіді на запит від 03 листопада 2020 року.
Визнано протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо надання ОСОБА_1 неповної інформації на пункт 3 запиту від 03 листопада 2020 року.
Зобов`язано В/ч НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 відповідь на поставлене у пункті 3 запиту від 03 листопада 2020 року питання у повному обсязі у відповідності до вимог Закону № 2939-VI. 
Визнано протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо недотримання встановленого Законом № 2939-VI строку надання ОСОБА_1 відповіді на запит від 09 листопада 2020 року.
Визнано протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо надання ОСОБА_1 неповної інформації на пункти 1, 3, 5 та 6 запиту від 09 листопада 2020 року.
Зобов`язано В/ч НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 відповідь на поставлені у пунктах 1, 3, 5 та 6 запиту від 09 листопада 2020 року питання в повному обсязі у відповідності до вимог Закону № 2939-VI.
Визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_2 щодо ненадання ОСОБА_1 інформації на запит від 19 листопада 2020 року у встановлений Законом № 2939-VI строк.
Зобов`язано В/ч НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 відповідь на запит від 19 листопада 2020 року у відповідності до вимог Закону № 2939-VI. 
Визнано протиправними дії В/ч НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого Законом № 2939-VI строку надання ОСОБА_1 відповіді на запит від 23 листопада 2020 року.
Визнано протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо недотримання встановленого Законом № 2939-VI строку надання ОСОБА_1 відповіді на запит від 02 грудня 2020 року.
Визнано протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо відмови у задоволенні отримання інформації на пункт 1 запиту ОСОБА_1 від 04 грудня 2020 року, поданого у відповідності до норм Закону № 2939-VI.
Визнано протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо надання відповіддю від 11 грудня 2020 року за №501/2486 недостовірної та неповної інформації на пункти 4 та 5 запиту ОСОБА_1 від 04 грудня 2020 року, наданого у відповідності до норм Закону № 2939-VI. 
Зобов`язано В/ч НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 відповідь у повному обсязі на поставлені питання у пунктах 1, 4 та 5 запиту від 04 грудня 2020 року у відповідності до норм Закону № 2939-VI 
Визнано протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо недотримання встановленого Законом № 2939-VI строку надання ОСОБА_1 відповіді на запит від 10 серпня 2020 року.
Визнано протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо недотримання встановленого строку надання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 12 жовтня 2020 року, поданої у відповідності до Закону № 393/96-ВР.
Зобов`язано В/ч НОМЕР_1 надати відповідь на заяву ОСОБА_1 від 12 жовтня 2020 року із врахуванням норм Закону № 393/96-ВР.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами запити позивача ОСОБА_1 були розглянуті переважно поверхнево, без ретельного додержання вимог Закону № 2939-VI та Закону № 393/96-ВР, що призвело до порушення його передбаченого чинним законодавством права на отримання інформації. 
Позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов у повному обсязі. 
На обґрунтування своїх апеляційних вимог посилався на те, що пункт 3 запиту від 24 жовтня 2020 року не був належним чином розглянутий відповідачем В/ч НОМЕР_2 і він протиправно не отримав інформації, що знаходиться у розпорядженні цього відповідача.
Окрім того, суд першої інстанції не розглянув по суті його вимог щодо ненадання відповіді на пункти 2, 4 запиту від 09 листопада 2020 року, а також безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо розгляду відповідачем пунктів 11, 12, 13, 15 вказаного запиту на отримання публічної інформації.
Водночас, на думку апелянта, судом першої інстанції було безпідставно відхилено його позовні вимоги у частині надання відповіді на запит від 03 грудня 2020 року, чим позбавлено необхідної інформації, що перебуває у володінні відповідача.
Також судом першої інстанції не надано належної оцінки його позовним вимогам щодо відповіді В/ч НОМЕР_2 на пункти 2, 3 запиту від 04 грудня 2020 року у порядку Закону №2939-VІ.
Попри те, апелянт зазначає, що звернувся до відповідача із заявою від 10 серпня 2020 року у порядку Закону № 393/96-ВР, однак суд першої інстанції відповідь на таку оцінював з урахуванням приписів Закону № 2939-VI, хоча таких позовних вимог він не заявляв.
Також апелянтом зазначається про він не отримав відповіді на питання, поставлені у пунктах 3, 5 запиту від 12 жовтня 2020 року, що залишено поза увагою судом першої інстанції. 
Відповідач В/ч НОМЕР_3 у своїй апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що відповідно до Журналу вхідної кореспонденції військової частини НОМЕР_1 , матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 та доданих додатків до неї відсутній запит до В/ч НОМЕР_1 від 23 листопада 2020 року, що не враховано судом першої інстанції при вирішенні спору.
Окрім того, запит ОСОБА_1 від 12 жовтня 2020 року надійшов до військової частини 16 жовтня 2020 року та зареєстрований за №119. Позивачу надано повну та обґрунтовану відповідь на поставлені запитання в межах вимог, визначених у пункті 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VІ, яку направлено 23 жовтня 2020 за №1115.
У відзиві на апеляційну скаргу В/ч НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 заперечив обґрунтованість апеляційних вимог цього відповідача, які просив залишити без задоволення, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги В/ч НОМЕР_1 та наявність підстав для часткового задоволення апеляційних вимог ОСОБА_1 , виходячи із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як свідчать матеріали справи, відповідач В/ч НОМЕР_2 у встановлені процесуальним законом порядку та строк не оскаржила рішення суду першої інстанції, а отже погодилася із висновками суду у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо себе.
Позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов повністю, однак не навів жодних доводів незаконності вказаного судового рішення у частині, якою його позовні вимоги були задоволені. Відтак, на переконання апеляційного суду, підстав для задоволення вимог цього скаржника у цій частині немає.
Оцінюючи апеляційні вимог ОСОБА_1 щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні частини заявлених ним позовних вимог апеляційний суд виходить із такого. 
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями статті 40 Конституції усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, було врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» (далі – Закон № 2939-VI).
Відповідно до приписів статті 1 вказаного Закону публічна інформація – це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (частина 2 статті 1 Закону № 2939-VI).
Відповідно до приписів статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Частиною 1 статті 13 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. 
Відповідно до пункту 6 частини 1  статті 14 Закону №2939-VІ розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
За приписами статтею 19 Закону № 2939-VI  запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача
Згідно із частиною 1 статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Частиною 2 статті 20 цього ж Закону передбачено, що у разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
Відповідно до частини 4 статті 20 Закону № 2939-VI у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Вирішуючи апеляційні вимоги ОСОБА_1 щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог, що стосуються відповіді В/ч НОМЕР_2 на пункт 3 його інформаційного запиту від 24 жовтня 2020 року листом від 27 листопада 2020 року №501/2427, апеляційний суд виходить із такого.
У пункті 3 запиту від 24 жовтня 2020 року позивач просив надати інформацію про те, хто надав реквізити його банківського рахунку в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», на який було здійснено зарахування відповідачем коштів 12 лютого 2020 року. 
При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що обов`язок розпорядника публічної інформації надати її на відповідний запит стосується лише тієї інформації, якою він володіє.
Відповідач В/ч НОМЕР_2 у відповіді від 27 листопада 2020 року №501/2427 повідомив про неможливість встановити інформацію щодо надання реквізитів згаданого банківського рахунку позивача з огляду на звільнення з лав Збройних Сил України відповідальної особи підполковника юстиції ОСОБА_2 , старшого юрисконсульта юридичної служби управління оперативного командування «Захід» з 26 жовтня 2020 року.
Будь-яких доказів того, що вказаним відповідачем була надана неповна інформація на запит позивача матеріали справ  не містять. Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що реквізити його рахунку відомі обом відповідачам не спростовує тверджень В/ч НОМЕР_2 про неможливість встановлення джерела такої інформації. 
Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що В/ч НОМЕР_2 у межах наявної інформації надала відповідь на питання, вказане у пункті 3 запиту ОСОБА_1 від 24 жовтня 2020 року, а отже підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у цій частині, на думку суду апеляційної інстанції, немає. 

Вирішуючи апеляційні вимоги ОСОБА_1 щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог, що стосуються відповіді В/ч НОМЕР_2 на пункти 2, 4, 11, 12, 13, 15 його запиту від 09 листопада 2020 року листом від 23 листопада 2020 року №501/2382, апеляційний суд виходить із такого.
У пункті 2 вказаного запиту ОСОБА_1 просив надати йому наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » «Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , КЕВ м. Рівне», яким затверджено рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , КЕВ м. Рівне, оформлене протоколом засідання об`єднаної житлової комісії, з питань розгляду заяви від 12 червня 2020 року.
У пункті 4 цього ж запиту ОСОБА_1 зазначав, що у запиті від 16 вересня 2020 року ним було наголошено надати наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » «Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , КЕВ м. Рівне», яким затверджено рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , КЕВ м. Рівне, оформлене протоколом засідання об`єднаної житлової з питань розгляду заяви від 06.08.2020, однак надано витяг з наказу від 09.09.2020 №511, у зв`язку з чим позивач просив повторно надати наказ, або копію наказу від 09 вересня 2020 року №511.
При цьому апеляційний суд погоджується із доводами, викладеними ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції фактично не надано оцінку відповідним його позовним вимогам, а відповідь В/ч НОМЕР_2 листом від 23 листопада 2020 року №501/2382 не дає відповіді суті зазначених у пунктах 2 і 4 запиту від 09 листопада 2020 року питань.
Відтак, з метою захисту порушеного права позивача слід визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо надання ОСОБА_1 неповної інформації на пункти 2, 4 запиту від 09 листопада 2020 року та зобов`язати В/ч НОМЕР_2 надати йому відповідь на поставлені у пунктах 2, 4 запиту від 09 листопада 2020 року питання у повному обсязі у відповідності до вимог Закону № 2939-VI.
У пункті 11 запиту від 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 просив надати інформацію про те, який пункт (стаття) нормативно-правового акту України надає право В/ч НОМЕР_2 не здійснювати нарахування та виплату грошового забезпечення (складових грошового забезпечення) без видання відповідного наказу.
У пункті 12 запиту від 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 просив надати інформацію про те, який пункт (стаття) нормативно-правового акту України надає право В/ч НОМЕР_2 не здійснювати нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за відсутності допущення ним жодного з переліку підстав, визначених в пункті 10  наказу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року №550.
У пункті 13 запиту від 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 просив надати інформацію про те, який пункт (стаття) нормативно-правового акту України надає право В/ч НОМЕР_2 не видавати накази, зокрема, щодо припинення йому після 31 липня 2017 року виплати щомісячної додаткової грошової винагороди.
У пункті 15 запиту від 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 просив надати інформацію про те, який пункт (стаття) нормативно-правового акту України надає право В/ч НОМЕР_2 звільнити військовослужбовця без видання на це відповідного наказу, тобто без видання наказу (по особовому складу), та без видання наказу (по стройовій частині).
При цьому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що поставлені  позивачем у пунктах 11-13, 15 запиту від 09 листопада 2020 року питання не містять ознак запиту на публічну інформацію у розумінні приписів статті 1 Закону №2939-VI, а отже відповідні позовні вимоги є безпідставними. 

Вирішуючи апеляційні вимоги ОСОБА_1 щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог, що стосуються відповіді В/ч НОМЕР_2 на його запит від 03 грудня 2020 року листом від 11 грудня 2020 року №501/2485, апеляційний суд виходить із такого.
03 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до В/ч НОМЕР_2 із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив:
1. надати інформацію на якій підставі, вказати пункт (стаття) нормативно-правового акту України надано право оперативному командуванню «Захід» не виконувати умови контракту, укладеного між позивачем та Міністерством оборони України, під час проведення організаційних заходів у період з 26 квітня 2017 року по 30 липня 2017 року, оскільки додержання його особистих прав і свобод та прав членів моєї сім`ї не здійснювалось;
2. надати інформацію на якій підставі, вказати пункт (стаття) нормативно-правового акту України, надано право оперативному командуванню «Захід» не виконувати умови контракту, укладеного між позивачем та Міністерством оборони України, під час проведення організаційних заходів у період з 26 квітня 2017 року по 30 липня 2017 року, оскільки про проведення організаційних заходів до нього не доводилось;
3. надати інформацію на якій підставі, вказати пункт (стаття) нормативно-правового акту України, надано право оперативному командуванню «Захід» не виконувати умови контракту, укладеного між позивачем та Міністерством оборони України під час проведення організаційних заходів у період з 26 квітня 2017 року по 30 липня 2017 року, оскільки пільги проігноровано, тому його не призначено на іншу посаду в першочерговому порядку;
4. надати інформацію на якій підставі, вказати пункт (стаття) нормативно-правового акту України, надало право оперативному командуванню «Захід» не виконувати умови контракту, укладеного між позивачем та Міністерством оборони України, під час проведення організаційних заходів у період з 26 квітня 2017 року по 30 липня 2017 року, оскільки його не призначено на іншу посаду, у тому числі одночасно зі всіма військовослужбовцями завчасно;
5. надати інформацію на якій підставі, вказати пункт (стаття) нормативно-правового акту України, надано право оперативному командуванню «Захід» не виконувати умови контракту, укладеного позивачем та Міністерством оборони України, під час проведення організаційних заходів у період з 26 квітня 2017 року по 30 липня 2017 року, оскільки його не призначено на військову посаду, а навпаки позбавлено військової посади;
6. надати інформацію на якій підставі, вказати пункт (стаття) нормативно-правового акту України, надано право оперативному командуванню «Захід» не виконувати умови контракту, укладеного між позивачем та Міністерством оборони України, під час проведення організаційних заходів у період з 26 квітня 2017 року по 30 липня 2017 року, оскільки його позбавлено виплати грошового забезпечення, у тому числі винагороди за відсутності жодного порушення.
Відповідач В/ч НОМЕР_2 листом від 11 грудня 2020 року №501/2485 у відповідь повідомив позивача ОСОБА_1 , що вказані пункти запиту містять виключно перелік питань щодо застосування конкретних норм законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують порядок проходження військової служби у Збройних Силах України. Запитувана інформація за своєю природою є правовою інформацією, оскільки у своїх запитах позивач фактично просить надати роз`яснення та консультації з правових питань, що підпадає під дію  Закону України «Про безоплатну правову допомогу». Будь-яких протиправних дій, порушень законодавства, умов контракту, укладеного між ОСОБА_3 і Міністерством оборони України, зі сторони В/ч НОМЕР_2 стосовно нього під час проходження військової служби допущено не було. Зважаючи на те, що до повноважень управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не входить діяльність щодо роз`яснення норм чинного законодавства України, запропоновано позивачу звернутися до уповноважених на це установ.
При цьому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції у про те, що викладені у запиті від 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 питання за своєю суттю свідчать про наявність у нього спору із В/ч НОМЕР_2 щодо виконання умов контракту про проходження військової служби, запит спрямований на отримання консультативної інформації з правових питань, а інформація, яку просить позивач надати у пунктах 1-6 вказаного запиту, не є публічною інформацією в розумінні  приписів статті 1 Закону №2939-VI. 
Відтак, на переконання апеляційного суду, такі позовні вимоги ОСОБА_4 є безпідставними і судом першої інстанції відхилені правомірно. 

Вирішуючи апеляційні вимоги ОСОБА_1 щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог, що стосуються відповіді В/ч НОМЕР_2 на пункти 2, 3 його запиту від 04 грудня 2020 року листом від 11 грудня 2020 року №501/2486, апеляційний суд виходить із такого.
У пункті 2 запиту від 04 грудня 2020 року ОСОБА_1 зазначав, що ним отримано в Рівненському ОТЦКСП витяг з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 01 липня 2014 року №44, у якому визначено вважати такими, що 24 червня 2014 року прибули в район виконання службових (бойових) завдань: майора ОСОБА_1 , офіцера відділу планування управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підстава посвідчення про відрядження №186/1397 від 23 червня 2014 року. Даний витяг долучено до особової справи позивача та завірений військовою частиною НОМЕР_2 . Витяг має надлишкову інформацію, яка не стосується безпосередньо позивача, а інших осіб, у зв`язку з чим просив надати витяг з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 01 липня 2014 року №44 виключно стосовно нього.
У пункті 3 запиту від 04 грудня 2020 року ОСОБА_1 зазначав, що ним отримано в Рівненському ОТЦКСП витяг з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 27 липня 2014 року № 72, у якому визначено, пункт 5.19 вважати такими, що 11 липня 2014 року вибули: 5.19.1 до місця постійної дислокації, 5.19.1.1 нижчепойменованих військовослужбовців управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (військова частина НОМЕР_2 м. Рівне): майора ОСОБА_1 , офіцера відділу планування управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підстава посвідчення про відрядження №186/1397 від 23 червня 2014 року. Даний витяг долучено до особової справи позивача та завірений військовою частиною НОМЕР_2 . Витяг має надлишкову інформацію, яка не стосується безпосередньо позивача, а інших осіб, у зв`язку з чим просив надати витяг з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 27 липня 2014 року №72 виключно стосовно нього.
Відповідач В/ч НОМЕР_2 надав відповідь ОСОБА_1 на його запит листом від 11 грудня 2020 року №501/2486, у якому щодо вимог, викладених у пунктах 2 і 3 запиту від 04 грудня 2020 року зазначив, що не є володільцем та розпорядником такої інформації. Запитувані дані (накази, документи) відсутні.
Судом першої інстанції безспірно встановлено, що накази від 01 липня 2014 року № 44 та від 27 липня 2014 року №72, витяги з яких позивач ОСОБА_1 просить надати В/ч НОМЕР_2 , видані Першим заступником керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України.
Як передбачено пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VI, розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 9901/925/18, аналізуючи положення Закону № 2939-VI, розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.
Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що розпорядником спірної інформації у цьому випадку є Служба безпеки України, а отже позивачу слід звертатися за наданням йому витягів з наказів від 01 липня 2014 року № 44 та від 27 липня 2014 року №72 стосовно себе саме до цього державного органу.
З огляду на викладене підстав для задоволення апеляційних вимог ОСОБА_1 у цій частині, на думку апеляційного суду, немає. 

Вирішуючи апеляційні вимоги ОСОБА_1 щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог, що стосуються розгляду В/ч НОМЕР_2 його заяви від 10 серпня 2020 року, апеляційний суд виходить із такого.
Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначено про звернення ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_2 10 серпня 2020 року із запитом на отримання публічної інформації, який отриманий останнім 11 серпня 2020 року. Оскільки відповідь на вказаний запит було надано позивачу листом від 21 вересня 2020 року №501/1981 (а.с.76, 77) без наведення доказів продовження строку розгляду запиту, то суд першої інстанції дійшов висновку про порушення В/ч НОМЕР_2 строку розгляду запиту на інформацію, встановленого статтею 20 Закону № 2939-VI.
Разом із тим, як вірно зазначає ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, 10 серпня 2020 року ним було подано В/ч НОМЕР_2 не запит на отримання публічної інформації, а заяву у порядку Закону № 393/96-ВР.
Відтак, висновок суду першої інстанції про порушення В/ч НОМЕР_2 строку розгляду запиту на інформацію, встановленого статтею 20 Закону № 2939-VI, є безпідставним.
У своєму позові ОСОБА_1 просив суд першої інстанції визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо надання відповіді від 21 вересня 2020 року №501/1981 на заяву від 10 серпня 2020 року не у встановлений Законом № 393/96-ВР термін.
Вирішуючи по суті вказані позовні вимоги, апеляційний суд зазначає таке.
Терміни розгляду звернень громадян регламентовано приписами статті 20 Закону № 393/96-ВР.
Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (частина 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР).
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну (частина 2 статті 20 Закону № 393/96-ВР).
Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку (частина 3 статті 20 Закону № 393/96-ВР).
Оскільки на звернення ОСОБА_1 від 10 серпня 2020 року, яке було отримане В/ч НОМЕР_2 11 серпня 2020 року, відповідачем надано відповідь лише листом від 21 вересня 2020 року № 501/1981, то суд апеляційної інстанції погоджується із доводами позивача про несвоєчасність надання відповіді на його заяву та протиправність таких дій відповідача В/ч НОМЕР_2 .
Відтак, слід визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_2 щодо надання відповіді листом від 21 вересня 2020 року №501/1981 на заяву ОСОБА_1 від 10 серпня 2020 року не у встановлений Законом № 393/96-ВР термін.

Вирішуючи апеляційні вимоги ОСОБА_1 щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог, що стосуються вирішення судом першої інстанції його позовних вимог про розгляд В/ч НОМЕР_1 його запиту від 12 жовтня 2020 року, апеляційний суд виходить із такого.
ОСОБА_1 звернувся до В/ч НОМЕР_1 із запитом від 12 жовтня 2020 року, що був отриманий 16 жовтня 2020 року, у якому просив:
1. надати копії усіх документів (накладних), які свідчать про отримання позивачем речового майна при проходженні військової служби у військовій частині НОМЕР_2 (весь перелік отриманого речового майна, та копії накладних за підписом позивача);
2. надати інформацію чому розрахунок вартості речового майно в сумі 34339,33 грн здійснено на підставі старих цін за речове майно та у відповідності до якого нормативно- правового акту було визначено дані ціни вартості речового майна при звільненні позивача з лав Збройних Сил України;
3. надати інформацію чому не включено в обрахунок вартості речового майна належне позивачу речове майно оновленого зразку, яке відсутнє в речовому атестаті старого зразку;
4. надати інформацію, весь перелік нормативно-правових актів, яким керується військова частина НОМЕР_1 при здійсненні обрахунку вартості речового майна;
5. надати інформацію, весь перелік нормативно-правових актів, щодо встановленого речового майна оновленого зразку та надати весь перелік речового майна оновленого зразку для військовослужбовців Збройних Сил України;
6. надати інформацію, весь перелік, яке саме майно оновленого зразку позивачу було видано та яке не видавалось, підстави не видання.
Відповідач В/ч НОМЕР_1 листом від 23 жовтня 2020 року №1195 надав позивачу відповідь на вказаний запит від 12 жовтня 2020 року, у якому зазначив про надання ОСОБА_1 копії накладної №401/17 від 23 червня 2017 року та копії роздавальної відомості №225/17 від 06 квітня 2017 року щодо отримання ним речового майна за період з 01 січня 2017 року по 21 вересня 2017 року.
Водночас позивача було повідомлено, що решта документів за попередні роки знищено встановленим порядком відповідно до наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку користування Переліком документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України, із зазначенням строку зберігання документів та Переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України, із зазначення строків зберігання документів» № 474 від 28 серпня 2019 року, акту «Про виділення для знищення документів речової служби тилу, що не підлягають зберіганню» №3478/1 від 10 липня 2020 року, затвердженого командиром В/ч НОМЕР_1 .
Також ОСОБА_1 було повідомлено, що при розрахунку довідки про вартість речового майна, що належить до видачі визначеної  постановою Кабінету Міністрів України №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» від 16 березня 2016 року  В/ч НОМЕР_1 керується наказом Міністерства оборони України № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» від 29 квітня 2016 року зі змінами та Збірником цін на військове майно речової служби.
При розрахунку довідки про вартість речового майна, що належить до видачі підполковнику ОСОБА_1 № 36/17 від 20 вересня 2020 року застосовувались ціни відповідно до телеграми начальника тилу Збройних Сил України «Про внесення змін та доповнень до Збірника цін на військове майно речової служби» №341/5/515 від 27 січня 2017 року.
На підставі порівняльного аналізу вимог, що містяться у запиті ОСОБА_1 від 12 жовтня 2020 року, та відповіді на такий запит В/ч НОМЕР_1     листом від 23 жовтня 2020 року №1195 апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що відповідачем не надано повну, достовірну та обґрунтовану відповідь на пункти 3, 5 запиту позивача, а отже слід зобов`язати В/ч НОМЕР_1 надати відповідь у повному обсязі на поставлені питання у пунктах 3 5 запиту від 12 жовтня 2020  року у відповідності до норм Закону № 2939-VI.
Щодо відповіді на решту пунктів вказаного запиту ОСОБА_1 апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції про те, що В/ч НОМЕР_1 своєчасно надано повну, достовірну та обґрунтовану відповідь у межах наявної у розпорядженні цього відповідача інформації, а отже позовні вимоги у цій частині є безпідставними. 

При вирішенні апеляційних вимог відповідача В/ч НОМЕР_3 суд апеляційної інстанції виходить із такого 
Доводи В/ч НОМЕР_3 щодо безпідставності визнання судом першої інстанції протиправною її бездіяльність у частині недотримання встановленого Законом № 2939-VI п`ятиденного строку надання відповіді на запит ОСОБА_1 від 23 листопада 2020 року у відповідності до норм Закону 2939-VI з огляду на відсутність у Журналі вхідної кореспонденції військової частини НОМЕР_1 реєстрації запиту позивача до В/ч НОМЕР_1 від 23 листопада 2020 року, на переконання апеляційного суду, є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до матеріалів справи (а.с. 47) В/ч НОМЕР_1 надала листом від 03 грудня 2020 року відповідь на запиту позивача до В/ч НОМЕР_2 від 23 листопада 2020 року за дорученням начальника штабу – заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а отже такий запит до неї надходив.
Згідно із приписами частини 1 статті 20 Закону 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту (частина 2 статті 20 Закону 2939-VI). 
Частиною 1 статті 20 Закону 2939-VI встановлено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Приписами частини 3 статті 22 Закону 2939-VI встановлено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Разом із тим, як свідчать матеріали справи, В/ч НОМЕР_1 не надано жодного доказу про те, що з урахуванням часу отримання нею запиту позивача від 23 листопада 2020 року нею передбачений законом строк для надання відповіді не порушено.  
Оцінка дій В/ч НОМЕР_1 при наданні відповіді від 23 жовтня 2020 року за №1195 на запит ОСОБА_1 від 12 жовтня 2020 року у відповідності до норм Закону 2939-VI надана апеляційним судом при вирішенні відповідних апеляційних вимог позивача.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині було відмовлено. 
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до помилкового вирішення частини позовних вимог ОСОБА_1 , що зазначені у мотивувальній частині цієї постанови. Тому у цій частині рішення суду першої інстанції слід скасувати та такі позовні вимоги задовольнити.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 460/66/20 у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 :

про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 при наданні ОСОБА_1 відповіді на пункти 2, 4 його запиту від 09 листопада 2020 року та зобов`язання відповідача надати йому відповідь на поставлені у пунктах 2, 4 запиту від 09 листопада 2020 року питання у повному обсязі у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації»;
про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 при наданні відповіді від 21 вересня 2020 року № 501/1981 на заяву ОСОБА_1 від 10 серпня 2020 року не у встановлений Законом України «Про звернення громадян» термін;
про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 при наданні відповіді на пункти 3, 5 запиту ОСОБА_1 від 12 жовтня 2020  року та зобов`язання відповідача надати йому відповідь на поставлені у пунктах 3, 5 запиту від 12 жовтня 2020 року питання у повному обсязі у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації»
та такі позовні вимоги задовольнити.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 при наданні ОСОБА_1 відповіді на пункти 2, 4 його запиту від 09 листопада 2020 року та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 надати відповідь на поставлені у пунктах 2, 4 запиту від 09 листопада 2020 року питання у повному обсязі у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 при наданні ОСОБА_1  відповіді на його заяву від 10 серпня 2020 року не у встановлений Законом України «Про звернення громадян» термін.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 при наданні ОСОБА_1 відповіді  на пункти 3, 5 його запиту від 12 жовтня 2020  року та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати відповідь на поставлені у пунктах 3, 5 запиту від 12 жовтня 2020 року питання у повному обсязі у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення

У решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 460/66/20 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Р. П. Сеник