ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/391/20  Номер провадження 22-ц/814/1313/21	Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Карпушина Г.Л., Прядкіної О.В.

імена (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідачі: Диканський районний ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Зіньківський районний ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області

розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги Диканського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 березня 2021 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до Диканського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Зіньківського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області, третя особа Головне Управління Державної казначейської служби України у Полтавській област, про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах, просила стягнути солідарно з Диканського РВ ДВС Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), АТ КБ «Приватбанк» на її користь 100 000 гривень моральної шкоди та понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що внаслідок накладення державним виконавцем арешту на її рахунок відкритий у АТ КБ «Приватбанк», що призначений для здійснення соціальних виплат, протягом тривалого проміжку часу з 17 вересня 2019 року по 16 травня 2020 року вона не могла розпоряджатись соціальною допомогою, що була призначені для дітей.
Зазначала, що у зв`язку з цим вона була змушена позичати кошти в борг, а її стан здоров`я погіршився. Також довгий час докладала значні зусилля по захисту своїх законних прав та інтересів в судовому порядку. Вважає, що це свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, яка має бути відшкодована відповідачами.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто солідарно з Диканського РВ ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Зіньківського РВ ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржили Диканський РВ ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Зіньківський РВ ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, просили скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи, старшим державним виконавцем Диканського РВ ВДВС ГТУЮ у Полтавській області при примусовому виконанні виконавчого листа № 529/594/18, виданого 20 лютого 2019 року, винесено постанову від 17 вересня 2019 року, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках ОСОБА_1 у межах суми штрафу у розмірі 10 200 грн., крім коштів, звернення стягнення на які заборонено законом.
Окрім того, старшим державним виконавцем Диканського РВ ВДВС ГТУЮ у Полтавській області при примусовому виконанні виконавчого листа № 529/594/18, виданого 20 лютого 2019 року, винесено постанову від 17 вересня 2019 року, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках ОСОБА_1 у межах суми штрафу у розмірі 5 100 грн., крім коштів, звернення стягнення на які заборонено законом.
Зазначені постанови були направлені на адресу АТ КБ «ПриватБанк», де, згідно довідки банку (т. 1 а.с. 61), було відкрито рахунок ОСОБА_1 .
Ухвалами Диканського районного суду Полтавської області від 24 січня 2020 року та від 27 січня 2020 року, які набрали законної сили, зазначені постанови державного виконавця було визнано неправомірними у зв`язку із неправомірністю накладення штрафів та відповідно відсутністю підстав для накладення арешту на майно та рахунки боржника з метою їх стягнення.
Колегія суддів не погоджується із висновком місцевого суду про наявність підстав для стягнення з відповідачів моральної шкоди на користь ОСОБА_1 .
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно з ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Проте, у матеріалах справи відсутні докази які б дозволяли встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та моральними стражданнями, які понесла ОСОБА_1 .
Так, старшим державним виконавцем Диканського РВ ВДВС ГТУЮ у Полтавській області було накладено арешт виключно на ті рахунки позивача, накладення арешту та/або звернення стягнення на які не заборонено законом.
Про накладення арешту на банківські рахунки ОСОБА_1 була належним чином повідомлена, проте в матеріалах справи відсутні відомості про те, що вона повідомляла державного виконавця про накладення арешт на кошти, нараховані як аліменти та соціальна допомога.
Більше того, в матеріалах справи відсутні докази того, що АТ КБ «ПриватБанк» виконав постанови державного виконавця про накладення арешту на рахунки боржника, зокрема обмежив ОСОБА_1 у праві користування рахунком № НОМЕР_1 .
Встановлена судовими рішеннями Диканського районного суду Полтавської області від 24 січня 2020 року та від 27 січня 2020 року неправомірність накладення державним виконавцем штрафів на ОСОБА_1 не є підставою для задоволення даного позову, оскільки позивач підставою заподіяння моральної шкоди зазначає саме обмеження її права в користуванні власними коштами.
Постановами начальника відділу Зіньківського РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 13 квітня 2020 року скасовано постанови про арешт коштів боржника від 17 вересня 2019 року.
В матеріалах справи відсутні відомості про дату вручення судових рішень Диканського районного суду Полтавської області від 24 січня 2020 року та від 27 січня 2020 року органам державної виконавчої служби, а тому відсутні підстави вважати, що з їх боку відбулось затягування зняття арешту з рахунків позивача.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню за недоведеністю.
Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, позивачем має бути відшкодовано судові витрати, понесені Диканським РВ ДВС Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги  Диканського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Диканського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Зіньківського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Диканського районного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) судовий збір у розмірі 2 270 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                        О.Ю. Кузнєцова 

Судді                                                                        Г.Л. Карпушин

                                                                       О.В. Прядкіна