УХВАЛА

15 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 600/2895/20-а
адміністративне провадження № К/9901/33054/21  
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевірив касаційну скаргу Чернівецької обласної прокуратури на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі № 600/2895/20-а за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, стягнення вихідної допомоги і середнього заробітку за весь час затримки її виплати, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Чернівецької обласної прокуратури, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Чернівецької обласної прокуратури щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні;
- стягнути з Чернівецької обласної прокуратури на користь позивача вихідну допомогу в розмірі 27908,08 грн, а також середній заробіток за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку.
30 квітня 2021 року рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 27908, 08 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції Чернівецькою обласною прокуратурою подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 03 вересня 2021 року.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає зазначити наступне.
У касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Покликаючись на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги зазначає, що є необхідність відступити від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладений у постанові Верховного Суду у справі №804/5863/17.
Проте, відповідач не зазначив щодо застосування якої конкретної норми права (пункт, частина, стаття) містить висновок у цій постанові, та який саме висновок, від якого на його переконання існує необхідність відступити, а вказані доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України, тому посилання скаржника на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, є безпідставними.
Крім того, Судом установлено, що правовідносини у справах №600/2895/20-а та №804/5863/17, не є тотожними (подібними), оскільки предметом спору у цій справі є виплата позивачу вихідної допомоги при звільненні з прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», натомість предметом спору у справі №804/5863/17  є стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в поліції відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію". 
Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм. 
Отже, у справах №600/2895/20-а та №804/5863/17 різний суб`єктний склад, різний предмет спору та умови застосування правових норм, відтак правовідносини у зазначених справах не є тотожними (подібними).
Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. Мають бути також зазначені правові висновки Верховного Суду, стосовно конкретних норм права. 
Подана касаційна скарга відповідача містить цитування нормативно-правових актів, виклад обставини справи, посилання на постанови Верховного Суду, незгоду з рішеннями судів попередніх інстанцій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.  
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, та не викладення відповідачем підстав для касаційного оскарження судових рішень у даній справі, визначених пунктами 2 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме не обґрунтував необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та не довів, що такий висновок застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Чернівецької обласної прокуратури на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі № 600/2895/20-а за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, стягнення вихідної допомоги і середнього заробітку за весь час затримки її виплати - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.    

Суддя-доповідач                                                                                 Н.В. Шевцова