Ухвала
 
18 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 757/24086/14-ц
провадження № 61-15128св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління юстиції в місті Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталія Володимирівна,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи клопотання ОСОБА_1 , подані представником ОСОБА_5 , про закриття касаційного провадження за касаційними скаргами, повернення касаційної скарги та участь сторін у судовому засіданні, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління юстиції в місті Києві (далі - ГУЮ в місті Києві), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Іващенко Н. В., про встановлення нікчемності довіреності, визнання недійсними договорів дарування та зобов`язання повернути майно та визнання особи недобросовісним набувачем нерухомого майна.
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ГУЮ в місті Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус КМНО Іващенко Н. В., про визнання права власності.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсною довіреність від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_7 , посвідченої приватним нотаріусом КМНО Федоришиним О. П. 09 листопада 
2005 року за реєстровим номером 19393.
Визнано недійсними наступні договори дарування нерухомого майна, укладені ОСОБА_4 від імені ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 , нотаріально посвідчені приватним нотаріусом КМНО Іващенко Н. В.:
- договір дарування квартири АДРЕСА_1 за реєстровим номером 652 від 01 червня 2013 року;
- договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 за реєстровим номером 740 від 15 червня 
2013 року;
- договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 за реєстровим номером 743 від 15 червня 2013 року;
- договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 за реєстровим номером 746 від 16 червня 2013 року;
- договір дарування 6/100 частин квартири АДРЕСА_5 за реєстровим номером 749 від 16 червня 2013 року;
- договір дарування 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 за реєстровим номером 811 від 28 червня 2013 року;
- договір дарування 1/2 частини земельної ділянки АДРЕСА_6 , кадастровий номер: 3220881300:04:004:0786, за реєстровим номером 814 від 28 червня 2013 року.
Повернуто ОСОБА_1 наступне нерухоме майно:
- квартиру АДРЕСА_1 ;
- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;
- 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ;
- 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 ;
- 6/100 частин квартири АДРЕСА_5 ;
- 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 ;
- 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_6 , кадастровий номер: 3220881300:04:004:0786.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недобросовісним набувачем відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року залишено без змін.
У жовтні 2020 року до Верховного Суду від ОСОБА_4 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів.
У листопаді 2020 року представник ОСОБА_1 подала клопотання про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , мотивоване тим, що остання, як третя особа, рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувала, до апеляційної скарги ОСОБА_2 не приєднувалася, тобто не висловлювала свою незгоду з висновками суду першої інстанції, що відповідно до принципу диспозитивності свідчить про те, що вона на власний розсуд розпорядилася своїми процесуальними правами щодо предмета спору. Таким чином, третя особа ОСОБА_4 не вправі порушувати питання про касаційне оскарження цього рішення, фактично підмінюючи стадію апеляційного перегляду (правом на який вона свідомо не скористалася) касаційним оскарженням.
У квітні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовів.
У травні 2021 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про повернення касаційної скарги ОСОБА_2 , обґрунтоване тим, що при поданні касаційної скарги останній не сплатив судовий збір у належному розмірі, а саме замість 7 795,00 грн сплатив менше - 2 540,00 грн. Крім того, у змісті касаційної скарги зазначено інформацію, спрямовану на введення суду в оману щодо обставин його обізнаності із оскаржуваними судовими рішеннями, внаслідок чого йому безпідставно було поновлено строк на касаційне оскарження. Постанови Верховного Суду, на які ОСОБА_2 посилається в касаційній скарзі, є нерелевантними, оскільки прийняті у справах, правовідносини в яких не є подібними з правовідносинами у справі, яка переглядається. 
У червні 2021 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшов відзив, у якому вона просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, яким передбачено, що касаційне провадження належить закрити, якщо висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними), а в разі продовження розгляду справи - касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення та постанову судів попередніх інстанцій - без змін.
18 серпня 2021 року від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання, у якому вона просить призначити до розгляду касаційну скаргу з викликом учасників справи, розглянути раніше подане клопотання про закриття касаційного провадження відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України.
Перевіривши доводи зазначених клопотань, колегія суддів дійшла висновку про залишення їх без задоволення з таких підстав. 
Щодо клопотання про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 .
У клопотанні про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 представник ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_4 , як третя особа, рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувала, до апеляційної скарги ОСОБА_2 не приєднувалася, у зв`язку з чим вона не вправі порушувати питання про касаційне оскарження цього рішення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (частина перша статті 17 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Аналіз змісту пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України свідчить про те, що незалежно від того, чи оскаржував учасник справи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, він має право оскаржити в касаційному порядку таке рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою іншої особи та постанову апеляційного суду.
За таких обставин підстави для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою третьої особи ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року відсутні.
Стосовно клопотань про повернення касаційної скарги ОСОБА_2 та закриття касаційного провадження за його касаційною скаргою
Щодо клопотань представника ОСОБА_1 про повернення касаційної скарги ОСОБА_2 та закриття касаційного провадження за касаційною скаргою останнього на рішення Печерського районного суду міста Києва 
від 26 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 13 жовтня 2020 року у зв`язку зі сплатою ОСОБА_2 судового збору у меншому розмірі, ніж це визначено Законом України «Про судовий збір» пропуском строку на касаційне оскарження та відсутністю підстав для його поновлення, нерелевантністю постанов суду касаційної інстанції, на які 
ОСОБА_2 посилається у касаційній скарзі, колегія суддів вважає за необхідне також відмовити у їх задоволенні з таких підстав.
У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 522/11473/15-ц (провадження № 61-47178св18) зазначено, що «При поданні ОСОБА_3 касаційної скарги, нею сплачений судовий збір у розмірі 3 410,41 грн, тобто заявником недоплачений судовий збір у розмірі 4 523,59 грн. Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Із урахуванням того, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, то з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі (за дві немайнові вимоги заявлені у позові 974,40 грн + за немайнову вимогу заявлену в уточнених вимогах 2 756,00 грн) = 3 730,40 грн».
У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 171/1688/17 (провадження № 61-4992св19) вказано, що «Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 4 Закону України (в редакції, чинній на час звернення до суду з касаційною скаргою) за подання до суду касаційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 
200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. При зверненні з касаційною скаргою ОСОБА_1 не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги на судові рішення у визначеному законом розмірі, тобто в сумі 3086,20 грн, тому вказаний розмір судового збору підлягає стягненню зі скаржника в дохід держави пропорційно розміру задоволених вимог, тобто 1086,20 грн (3086,20 грн - 2000 грн). Разом з тим, з ОСОБА_2 у дохід держави необхідно стягнути 2 000 грн судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи недоплачений заявником судовий збір за подання касаційної скарги, яка підлягає частковому задоволенню, заявнику, шляхом взаємозаліку, необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги лише у розмірі 
(7 934,00 грн (судовий збір, що мав бути сплачений за подання касаційної 
скарги) - 974,40 грн (за дві немайнові вимоги) - 2 756,00 грн (за немайнову вимогу в уточненому позові) - 3 410,41 грн (сплаченого судового збору) = 
793,19 грн».
Про можливість достягнення судового збору в залежності від результату касаційного перегляду судових рішень зазначено також у постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року у справі № 569/15008/17 (провадження № 61-19821св18), від 13 грудня 2018 року у справі № 2-901/10 (провадження № 61-11069св18), від 02 квітня 2020 року у справі № 638/289/18 (провадження № 61-14445св19), від 09 червня 2020 року у справі № 301/2451/17 (провадження № 61-31952св18).
Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, буде здійснено тим судом, який ухвалить (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
У справі, що переглядається, 13 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд прийняв оскаржену постанову, повний текст якої складено 16 жовтня 2020 року. 
При цьому 13 жовтня 2020 року ОСОБА_2 та його представники не були присутніми у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.
16 жовтня 2020 року копія зазначеної постанови була направлена ОСОБА_2 .
Разом з тим матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 отримав копію постанови суду апеляційної інстанції від 13 жовтня 2020 року.
Вказані обставини стали підставою для поновлення ОСОБА_2 строку на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва 
від 26 листопада 2019 року та постанови Київського апеляційного суду 
від 13 жовтня 2020 року.
Оскільки колегією суддів встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції через неповідомлення третьої особи ОСОБА_4 про судове засідання, в якому ухвалено оскаржену постанову суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції не проводить аналіз касаційної скарги відповідача
ОСОБА_2 на предмет її обґрунтованості та не перевіряє оскаржені судові рішення щодо правильності вирішення судами спору по суті.
Щодо клопотання про участь сторін у судовому засіданні
Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Згідно статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
У частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень. 
Оскільки Верховним Судом не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і така необхідність відсутня, тому підстави для задоволення клопотання про участь у судовому засіданні відсутні.
Керуючись статтями 7, 260, 389, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотань ОСОБА_1 , поданих її представником ОСОБА_5 , про закриття касаційного провадження за касаційними скаргами, повернення касаційної скарги та участь у судовому засіданні відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат	
 	   	
Судді:	Н. О. Антоненко	
 	   	
 	Є. В. Краснощоков     М. М. Русинчук     М. Ю. Тітов