УХВАЛА 
29 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 447/1479/16-ц
провадження № 61-12278св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,  - орган опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, втратили право користування житловим приміщенням.
У грудні 2016 року  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,  - орган опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації,  про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення.
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Припинено право користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві власності ОСОБА_1 . У зустрічному позові відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 30 травня 2019 року рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 січня 2019 року в частині припинення права користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві власності ОСОБА_1 скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
У липні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Волощак С. З., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду 30 травня 2019 року, просила її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.
У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційну скаргу у цій справі подано у липні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду не приймав рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п`яти суддів.
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,  - орган опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів на 14 липня 2021 року. 
Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному вебпорталі судової влади України.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник
С. О. Погрібний
В. В. Яремко