ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2015/20  Номер провадження 33/814/161/21	Головуючий у 1-й інстанції Високих М. С.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., з участю секретаря судового засідання Гринь А.В., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шаповалова О.О., потерпілого ОСОБА_2 та його представника – адвоката Черчика В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 22 грудня 2020 року, - 
В С Т А Н О В И В:
Цією постановою щодо 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , уродженки м. Полтава, громадянки України, економіста КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», -
закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП.
За постановою суду ОСОБА_1  відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 632168 від 22 вересня 2020 року ставиться у вину те, що 12 вересня 2020 року приблизно о 21 годині 56 хвилин по вул. Гурамішвілі, 7 у м. Полтава собака породи алабай на кличку «Азара», вибігши з подвір`я, яке знаходиться на зазначеній вище вулиці під №10, та підбігши до собаки породи пінчер, нанесла останній рвані рани тулубу, чим ОСОБА_1 порушила правила тримання собак.
Прийняття такого судового рішення місцевий суд мотивував тим, що наявні у матеріалах справи докази не доводять виконання  ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, а тому у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад наведеного правопорушення.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_2 просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 22 грудня 2020 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно встановлено місце події, так як собака ОСОБА_1 спричинила ушкодження собаці потерпілого біля двору останнього.
При цьому, ОСОБА_2 вважає, що цим судом безпідставно критично оцінено показання потерпілого, свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є об`єктивними і достатніми для визнання винуватою ОСОБА_1 у порушенні правил утримання домашніх тварин, та одночасно необгрунтовано покладено в основу доказової бази показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , які не є логічно узгодженими між собою.
У запереченнях особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , посилаючись на законність оскаржуваної постанови, просить залишити без змін указане судове рішення, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 – без задоволення.
ОСОБА_1 , будучи своєчасно сповіщеною про місце та час розгляду справи, у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилась та заявила клопотання про здійснення апеляційного розгляду за її відсутності.
Вислухавши потерпілого та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу; представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, допитавши свідків та поліцейського, який складав протокол про адміністративне правопорушення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.
Згідно з положеннями статті 294 КУпАП судове рішення переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Ст. 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
У відповідності до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
У ст.62 Конституції України зазначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Суд першої інстанції указаних вище вимог дотримався, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, належно оцінивши їх у сукупності та кожен окремо з точки зору належності, допустимості та достовірності, витлумачивши відповідно до ст.62 Конституції України всі сумніви на  користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, виходячи зі стандарту доказування «поза розумним сумнівом», дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, а саме за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП.
Як вбачається з матеріалів провадження, цей суд з`ясував ставлення ОСОБА_1 до складеного щодо неї протоколу, яка винуватість у вчиненні наведеного адміністративного правопорушення не визнала та ствердила, що 12 вересня 2020 року приблизно о 20 годині, знаходячись у дворі свого будинку, що по  АДРЕСА_1 , почувши писк собаки підбігла до воріт, відтягнута від них свого собаку і побачила тінь собаки маленької породи. Належна їй собака породи алабай знаходилась на території огородженого подвір`я її двору та на вулицю не виходила. Після цього, вона почала розбиратись у ситуації, кликати свого сусіда ОСОБА_2 , оскільки знала, що у нього проживали собаки маленької породи. Згодом вибігли сусіди, усі почали шукати собаку породи пінчер та через 20 хвилин, догукавшись потерпілого, встановили, що це його собака, яка залишилась поза межами подвір`я ОСОБА_7 . Собаку породи пінчер було знайдено у залишеному домоволодінні у травмованому стані та сусідка ОСОБА_5 відвезла останню з потерпілим у лікарню. 
Такі показання ОСОБА_1 об`єктивно взаємоузгоджуються з показаннями допитаних у судах першої та апеляційної інстанції свідків  ОСОБА_5 і ОСОБА_6 – сусідів потерпілого та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які підтвердили показання ОСОБА_1 у тому, що у вказаний вище час вони чули крики особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка звала свого сусіда ОСОБА_7 , бачили як зі сторони, де живуть ОСОБА_7 та ОСОБА_1 вибігла собака потерпілого на територію закинутого будинку, яку у подальшому у кущах було знайдено ОСОБА_6 із рваною раною на шиї.
При цьому, ОСОБА_5 в апеляційному суді підтвердила і те, що коли бігла собака потерпілого, то собака породи алабай була зачинена у дворі ОСОБА_1 . 
До того ж, указані свідки розповіли, що у час коли ОСОБА_6 знайшов собаку ОСОБА_7 , то останній вказував, що його собака була вдома. Уже коли ОСОБА_6 приніс собаку потерпілому, останній дізнався, що її було травмовано. Після наведених подій того вечора ОСОБА_5 підвезла потерпілого разом із його товаришем до ветеринарної клініки для надання медичної допомоги собаці, яка була поранена. Цей свідок зазначила, що поліція місцевість не оглядала, у той час як вбачається з показань ОСОБА_6 , постраждала собака була у крові.
Підстав обмовити потерпілого з боку наведених свідків не встановлено, які перебувають у сусідських відносинах як з потерпілим, так і з особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, неприязних стосунків не мають. Об`єктивних підстав не довіряти таким показанням немає.
За таких підстав, суд першої інстанції правильно надав критичну оцінку показанням сторони провадження - потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_3 про те, що 12 вересня 2020 року о 20 годині належну потерпілому собаку на кличку «Бусинка», яка є сумішшю порід пінчер та чихуахуа, на вулиці за межами домоволодіння ОСОБА_7 схопив та почав тріпати собака породи алабай.
Слід зазначити, що ОСОБА_3 є товаришем потерпілого, перебував в останнього у гостях 12 вересня 2020 року та, як він сам повідомив, у момент описуваних ним подій знаходився на подвір`ї ОСОБА_7 , а не на загальній території вулиці.
На противагу цьому, свідки  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають сусідські відносини нейтральної спрямованості з обома сторонами провадження, увечері 12 вересня 2020 року не перебували як з потерпілим, так і з особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
У контексті наведеного слід звернути також увагу на те, що саме ОСОБА_5 не на прохання ані особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ані потерпілого, за власною ініціативою запропонувала та відвезла травмовану собаку потерпілого до лікарні, що засвідчено і ОСОБА_7 в апеляційному суді та додатково підтверджує відсутність підстав обмовити потеріплого з боку свідка ОСОБА_5 .
На користь викладеного також свідчить і відсутність у матеріалах справи доказів, які б підтверджували наявність слідів крові біля домогосподарства потерпілого з огляду на характер спричинених його собаці ушкоджень. 
Огляд місцевості поліцією не проведено, відеозаписів не долучено.
Таким чином, з наведених вище обставин убачається, що потерпілий дізнався про нанесення його собаці ушкоджень лише через певний проміжок часу після її травмування, а саме коли останню знайшов ОСОБА_6 . Значення має також те, що перед цим ОСОБА_7 помилково вважав, що його собака вдома, про що він розповів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , а тому не міг разом зі своїм товаришем ОСОБА_3 бути безпосереднім очевидцем нанесення належній йому собаці ушкоджень, що підтверджує неспроможність їх показань у цій частині.
Допитаний у суді апеляційної інстанції поліцейський ОСОБА_9 , який складав протокол про адміністративне правопорушення, повідомив обставини оформлення ним матеріалів, та водночас не зміг переконливо пояснити причини складення щодо ОСОБА_1 протоколу та як її дії охоплюються диспозицією ч.2 ст.154 КУпАП.
З наданих потерпілим та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності технічних носіїв інформації, на яких записано відеозаписи, вбачається, що територія домогосподарства ОСОБА_1 наженим чином огороджена, що виключає перебування її собаки породи алабай без стороннього впливу за межами цієї території, на загальному подвір`ї вулиці.
Належність такого огородження двору особи, яка притягається до адміністративної відповідальності стверджено й самим потерпілим у судовому засіданні суду першої інстанції, що підтверджується технічним носієм інформації, на якому записано судове провадження у суді першої інстанції.
В іншій частині надані сторонами відеозаписи не стосуються предмету доказування у даній справі, оскільки не відображають подій 12 вересня 2020 року.
Посилання апелянта на показання свідка ОСОБА_4 як на доказ винуватості ОСОБА_1 є безпідставними, так як цей свідок не підтвердила як і де собака особи, яка притягається до адміністративної відповідальності спричинила ушкодження собаці потерпілого, про що повідомляв останній, оскільки ОСОБА_4 , у суді першої інстанції, пояснила, що коли почула гавкіт, то зайшла всередину будинку, оскільки боїться собак.
       Так, відповідальність за ч.2 ст.154 КУпАП настає за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак, або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях, якщо такі дії спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну, а так само повторне протягом року вчинення порушення з числа передбачених вище.
       Відповідно до п.4.1 Правил утримання домашніх тварин у м. Полтава особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані утримувати собак в обладнанних приміщеннях та на огородженій території, або на прив`язі, спускати їх з прив`язі лише на території з висотою огорожі, що виключає їх тимчасове перебування за її межами або можливість втечі.
       Разом з тим, під час розгляду справи не знайшла свого підтвердження та обставина, що собака, належна ОСОБА_1 , увечері 12 вересня 2020 року перебувала поза межами належно огородженої території домогосподарства останньої, та, як наслідок, спричинила там ушкодження собаці потерпілого, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, що ставиться їй у вину.
Водночас суд апеляційної інстанції зауважує, що складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
       Так, суд першої інстанції, зазначивши про бланктений хараткер норми ч.2 ст.154 КУпАП, мотивовано звернув увагу на те, що викладена у протоколі суть правопорушення не містить усіх істотних ознак складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину ОСОБА_1 . Наведене порушення є істотним, так як відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини суд не має права самостійно редагувати таку фабулу адміністративного правопорушення на шкоду особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (рішення Європейського суду з прав людини від 30 травня 2015 року у справі "Малофєєв проти Росії" та від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії»), а тому місцевий суд обгрунтовано не поклав до доказової бази наведений протокол.
       Крім того, слід зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення у відсутності інших доказів винуватості, які повинні відповідати вимогам процесуального законодавства, не може беззаперечно підтверджувати винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставляться їй у вину, оскільки у протоколі викладаються фактичні обставини вчинення правопорушення, що повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували винуватість особи і не викликали сумнівів у суду. А обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Апеляційним судом не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на встановлені вище обставини та відповідні їм правовідносини, оскаржувану постанову суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.294КУпАП, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 22 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя Полтавського
       апеляційного суду                                         О.М. Корсун