Єдиний унікальний номер справи 756/15689/16-ц
Провадження №22-ц/824/1018/2021

 
П О С Т А Н О В А
 І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
10 вересня 2021 року                                                                                               місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:
22 лютого 2012 року між банком та  ОСОБА_1  було укладено договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,4% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитом утворилася заборгованість. Станом на 30.09.2016 року загальна сума заборгованості становила 21 963,09 грн., з яких: 3 908,79 грн. - заборгованість за кредитом, 14 398,75 грн. - заборгованість по відсотками за користування кредитом, 2 133,50 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1 022,05 грн. - штрафу (відсоткової складової). Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по справі.
Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 рокупозов задоволено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач  ОСОБА_1 подав заяву про його перегляд. 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 рокупозов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 фактичну заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 908,79 грн. та 1 378,00 грн. судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального  права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Скаргу обґрунтовує тим, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів. Незастосування судом таких норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи призвели до ухвалення незаконного рішення. За таких умов кредитний договір, укладений між сторонами є дійсним, а тому підлягає виконанню. Факт отримання кредиту та розмір заборгованості відповідачем оспорено не було, відтак такі обставини є підтвердженням прийняття діючих умов. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважав доводи апелянта неналежними, а оскаржуване рішення - законним та обґрунтованим. Просив відмовити у задоволенні скарги а рішення суду - залишити без змін.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.
В своїй апеляційній скарзі позивач погоджується з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог та оскаржує його лише в частині вимог, в задоволенні яких судом було відмовлено. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт видачі картки відповідач не заперечував, однак заперечував проти погодження сторонами умови, правил та тарифів (відсотків, пені, штрафів) при наданні такого кредиту, оскільки умови кредитування не підписані неможливо встановити, чи саме ці умови були погодженні сторонами. При цьому розмір сплачених коштів значно перевищує розмір наданих коштів. Таку позицію суду першої інстанції в повній мірі поділяє колегія суддів.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.02.2012 року відповідачем було підписано лише відповідну заяву про видачу йому платіжної картки «Універсальна». Будь-які підписи відповідача на таких документах як «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» відсутні. При цьому заперечує підписання таких документів й сам відповідач. 
У відповідності до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Зважаючи на викладені норми, представлені банком умови, правила та тарифи надання кредиту не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови/правила/тарифи не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови/правила/тарифи розумів позичальник при підписанні відповідної заяви позичальника, що умови/правила/тарифи містили в момент підписання заяви позичальника саме заявлені банківською установою розміри та підстави для нарахування відсотків, комісій та пені, або ж в подальшому такі умови/правила/тарифи не змінювались. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в ряді постанов, зокрема у справах №6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15. 
Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази  подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави для звільнення особи від обов`язку доказування. Зокрема обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також не потребують доказування й обставини, визнані судом загальновідомими, або обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення. 
Оскільки належних доказів на підтвердження того, що саме з такими умова та правилами кредитування було ознайомлено відповідача, і саме їх він погодив при видачі банківської карти, позивачам надано не було, вказану обставину весь час заперечував відповідач, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтоване неприйняття зазначеної позиції позивача судом першої інстанції.
 
Разом з апеляційною скаргою банком було подано ряд нових доказів, які не були представлені до суду першої інстанції, зокрема: довідка про зміну умов кредитування; виписка руху коштів по рахунку станом на 30.09.2020 року. В той же час, у відповідності до положень ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи довів неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Вказані докази не були представлені до суду першої інстанції, а апелянт не обґрунтовував наявності передбачених ст. 367 ЦПК України підстав для прийняття таких доказів в суді апеляційної інстанції. За таких умов представлені разом з апеляційною скаргою документи не можуть бути прийняті судом та враховуватися при вирішенні справи.
З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку про недоведеність позивачем своїх вимог, а зазначені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними та не спростовують законності оскаржуваного рішення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                                                  С.О. Журба

Судді:                                                                                                             Т.О. Писана

                                                                                                                        К.П. Приходько