КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №758/3041/19                                                    Головуючий 1 інстанція - Гребенюк В.В.
Провадження № 22-ц/824/6237/2021                           Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.

П О С Т А Н О В А
іменем   України
 
11 серпня 2021 року                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді:               Суханової Є.М.,
суддів:                                     Гаращенка Д.Р., Сержанюка А.С.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08.10.2018 року ОСОБА_1 ,керуючи автомобілем «ГАЗ», д.н.з.     НОМЕР_1 , здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Toyota Corolla», д.н.з.     НОМЕР_2 , який належить позивачу, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.02.2019 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ», д.н.з.     НОМЕР_1 , була застрахована у Товариствіз додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», останньою було виплаченопозивачу страхове відшкодування в розмірі 73 731,24 грн. Позивач вважає, що їй було спричинено майнову шкоду в більшому розмірі, що згідно звітупро визначення вартості матеріального збиткустановить 134 647,87 грн.
З урахуванням зазначенго, позивач просить стягнути з відповідача-1 недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 26 268,76 грн., що становить різницю між лімітом цивільно-правової відповідальності (100 000 грн) і розміром фактично виплаченого страхового відшкодування (73 731,24 грн), а з відповідача 2 - залишок суми матеріальних збитків в розмірі 34 647,87 грн., а також завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінила у 30 000 грн. Також позивач просить стягнути з обох відповідачів судовий збір, витрати на послуги оцінювача та витрати на правову допомогу.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригодизадоволено частково.
Стягнутоз Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 25 898 гривень 25 копійок, судовий збір у розмірі 326 гривень 68 копійок, витрати, пов`язані з послугами оцінювача, у розмірі 1 190 гривень 40 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 34 647  гривень 84 копійки, судовий збір у розмірі 437 гривень 05 копійок, витрати, пов`язані з послугами оцінювача, у розмірі 1 592 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто дві) гривні 57 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції       ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав, що суд першої інстанції розглянув справу без належного його повідомлення. Суд безпідставно надсилав судові повістки за місцем реєстрації, а не за адресою зазначеною у страховому полісі: АДРЕСА_1 , де проживають знайомі відповідача-2. Також вказав, що з 2018 року постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 25.02.2021 року, а тому фізично не міг отримувати поштову кореспонденцію суду за зареєстрованим у визначеному порядку місцем проживання. Вважає, що судом не було встановлено дійсного розміру шкоди, заподіяних позивачу, суд повинен був виходити із фактичної суми, яка була витрачена позивачем на ремонт автомобіля, які б підтверджувалися відповідними документами СТО. Суд не звернув увагу на те, що позивач пред`явив вимогу про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування кофіецієнту фізичного зносу, що є неправомірним.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, проте апелянт не наводить доводів щодо законності та обргунтованості рішення суду в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог та в частині розподілу судових витрат, а тому суд апеляційної інстанції не перевіряє законність та обгрнутовансть рішення суду першої інстанції в цій частині.
Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач та відповідач-1 не скористалися.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині його оскарження та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. Суд вважав встановленим розмір страхового відшкодування, який повинен бути виплачений відповідачем-1 позивачу та різницю між лімітом цивільно - правової відповідальності і сумою фактично виплаченого страхового відшкодування, яка підлягає виплаті позивачу відповідачем-2, взявши до уваги при цьому Звіт про визначення вартості матеріального збитку № 678-ф/18 від 08.10.2018 року.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними та обґрунтованими, відповідають зібраним у справі доказам та встановленим обставинамсправи, з огляду на наступне.
Судом було встановлено, що 08.10.2018 року сталася ДТП за участю автомобіля «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , внаслідок якої автомобілі зазнали механічних ушкоджень. 
Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.02.2019 року у справі №758/231/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На момент дорожньо транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у Товариствіз додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»,що підтверджується полісом №АМ/1106972.
Суд встановив, що Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» позивачу було виплачено розмір страхового відшкодування у сумі 74 101,75 грн, що підтверджується наданим платіжним дорученням.
Так, згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Частиною 2 та 5 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
 
Згідно із частин 1, 2статті 22 ЦК Україниособа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
 
Відповідно до статті 1192 ЦК Україниз урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
 
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Встановивши, що автомобіль позивача був пошкоджений внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача  ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача-2 підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і лімітом цивільного правової відповідальності, а з відповідача-1 на користь позивачапідлягає стягненню різниця між лімітом цивільного правової відповідальності і сумою фактично виплаченого страхового відшкодування.
Судом достеменно встановлено, що страховиком позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі74 101,75 грн, що підтверджується платіжним дорученням. 
 
Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 678-ф/18 від 08.10.2018 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 134 647,84 грн.
 
Поданий Звіт суд обґрунтовано визнав належним доказом у розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки він прямо стосується предмету позову та визначає дійсний розмір матеріального збитку, завданого позивачу, а також допустимим в розумінні ст. 78 ЦПК України, оскільки отриманий в порядку, що визначений законом. Встановний розмір відновлювального ремонту у даному Звіті відповідачами не спростований. Жодних клопотань про призначення у справі судової експертизи відповідачами не заявлено.
 
З урахуванням зазначеного та на підставі ст. 1194 ЦК України, суд першої інстанції обгрнутовано дійшо висноку, що з відповідача-2 підлягає стягненню  позивачу різниця між фактичним розміром шкоди і лімітом цивільного правової відповідальності у розмірі 34 647,84 грн (134 647,84 грн - 100 000 грн), а з відповідача-1 підлягає стягненню  позивачу різниця між лімітом цивільного правової відповідальності і сумою фактично виплаченого страхового відшкодування у розмірі 25 898,25 грн (100 000 грн. - 74 101,75 грн.). 
 
Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
 
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не встанволено розмір матеріальної шкоди колегія суддів оцінює критично, оскільки такі доводи є безпідставними та не спростовані будь-якими належничим чи допустими доказами. 
 
Су першої інстанції вірно вважав, що позивачем доведено, а страховиком не було стпротовано того, що розмір збитків, завданих позивачу внаслідок даної дорожньо - транспортної пригоди становить 134 647,84грн.
 
Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами за допомогою таких доказів, які будуть визнані належними та допустимими. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції (в частині їх оскарження) матеріали справи не містять. Таких доказів не було подано відповідачем-2 до суду першої інстанції, не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.
 
Будь -яких клопотань про призначення у справі відповідної експертизи для визначення розміру заподіяної позивачу мтеральної шкоди внаслідок ДТП, яка сталася, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не подавав.
 
Хибними є доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, оскільки суд у відповідності до вимог відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України здійснював судові виклики відповідача-2 за його зареєстрованим у визначеному законом порядку місцем проживання. До суду були повернуті повідомлення про вручення поштових відправлень, які містили підписи « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_5 ».
 
Таким чином, про належне повідомлення учасника справи про час і місце розгляду справи у даному випадку можуть свідчити вказані розписки, оскільки судові повістки були вручені з урахуванням приписів ч.3 ст 130 ЦПК України.
Довідка надана апелянтом щодо його місця проживання за адресою : АДРЕСА_2 не свідчить про те, що судові повістки - повідомлення про розгляд справи повинні були направлятися за вказаною адресою, оскільки ОСОБА_1 за даною адресою не зареєстрований у визначеному законом порядку.
 
Не впливають на обґрунтованість та законність рішення суду в частині його перегляду апеляційним судом й інші доводи апеляційної скарги. Позиція  ОСОБА_1 не була належним чином доведена та не ґрунтується на положеннях закону, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимогпро відшкодування матеріальнї шкоди.
 
Суд вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в частині його перегляду при апеляційному розгляді відсутні. 
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення першої інстанції в частині його перегляду апеляційним судом відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування в цій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.
 
Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.
 
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині його перегляду залишає без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1  без задоволення.
 
Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. 
 
Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Головуючий:                                                  Є.М. Суханова
 
Судді:                                                               Д.Р. Гаращенко
 
                                                                          А.С. Сержанюк