Постанова
Іменем України
 
04 серпня 2021 року
 
м. Київ
справа № 2-7602/10
провадження № 61-8484св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:   головуючого - Фаловської І. М.,  суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), СтрільчукаВ. А.,    учасники справи: заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Європартнер фінанс», боржник: ОСОБА_1 ,	
заінтересована особа: Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк «Надра»,	
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року у складі судді Хайкіна В. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Хорошевського О. М., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Європартнер фінанс» (далі - ТОВ «Європартнер фінанс») в особі директора Адамського О. В. звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про заміну стягувача у справі № 2-7602/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Заявлені вимоги обґрунтовувало тим, що Дзержинським районним судом                             м. Харкова 08 листопада 2010 року ухвалено заочне рішення у справі                                   № 2-7602/10, яке не є скасованим та є чинним. 
Між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Європартнер фінанс» 19 травня 2020 року укладено договір № GL3N217258 про відступлення прав вимоги, згідно з яким до ТОВ «Європартнер фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 6/1/27/2008/840-ЖР/4 від 12 вересня 2008 року. Тобто, станом на час звернення до суду із заявою про заміну стягувача ТОВ «Європартнер фінанс» є правонаступником стягувана (кредитора) з усіх питань, які пов`язані з виконанням заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2010 року у справі № 2-7602/10. 
Заявник вважав, що наявність заочного рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2010 року у справі № 2-7602/10, яке                              ОСОБА_1 не виконане, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, а тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги за кредитним договором № 6/1/27/2008/840-ЖР/4 від 12 вересня                               2008 року ТОВ «Європартнер фінанс», яка відбулася на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, а тому наявні правові підстави для заміни стягувана ВАТ КБ «Надра» на ТОВ «Європартнер фінанс».
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року заяву ТОВ «Європартнер фінанс» задоволено. 
Замінено стягувача з виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2010 року у справі № 2-7602/10 за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» його правонаступником ТОВ «Європартнер фінанс».
Ухвала мотивована тим, що перехід права вимоги від ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «Європартнер фінанс» є доведеним, при вирішення питання про заміну сторони у справі суд перевірив перехід прав до нового кредитора щодо зобов`язань боржника ОСОБА_1 .
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про те, що ТОВ «Європартнер фінанс» набуло всіх прав кредитора щодо боржника ОСОБА_1 , а тому набуло і права звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони у справі, відповідають матеріалам справи та нормам статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій 20 травня 2021 року, представник  ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та відмовити ТОВ «Європартнер фінанс» у задоволенні заяви про заміну стягувача у справі 2-7602/10, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що під час ухвалення оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій припустилися порушення норм процесуального права, а саме статті 442 ЦПК України, допустивши заміну стягувача за відсутності виконавчого документа та до відкриття виконавчого провадження.
Як на підставу касаційного оскарження представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосовані норми права, зокрема статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 442 ЦПК України без урахування висновків щодо застосування таких норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого                       2021 року у справі № 911/3411/14 та від 03 листопада 2020 року у справі                               № 916/617/17 щодо неможливості заміни стягувача до відкриття виконавчого провадження, якщо виконавчий документ не був виданий.   
 
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу, ТОВ «Європартнер фінанс» вважає, що судові рішення у справі є законними, обгрунтованими та такими, що постановлені із правильним застосуванням норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, а тому у Верховного Суду є підстави для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу № 2-7602/10 із Дзержинського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду                      м. Харкова від 08 листопада 2010 року у справі № 2-7602/10 позов ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. 
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором     № 6/1/27/2008/840-ЖР/4 від 12 вересня 2008 року в розмірі 163 393,54 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ (станом на 12 січня 2010 року 7,9905 грн за 1 дол. США) складає 1 305 596,08 грн, судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 1 700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в розмірі 120,00 грн та інші витрати, пов`язані з виконанням ухваленого рішення, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 6/1/27/2008/980-ИП-09 від 12 вересня 2008 року, а саме нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,2 кв. м., яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору                                 купівлі-продажу квартири від 12 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шудріковим І. 0. за реєстровим номером 1250, шляхом її продажу ВАТ КБ «Надра» (м. Київ, вул. Артема, 15) в особі філії ВАТ КБ «Надра» Харківське регіональне управління від свого імені будь-якій особі-покупцеві, на умовах та в порядку, викладеному у статті 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною визначеною на підставі оцінки суб`єктом оціночної діяльності, без згоди другого з подружжя, та без наявності оригіналу правовстановлюючого документу на предмет іпотеки з наданням ВАТ КБ «Надра» в особі ВАТ КБ «Надра» Харківське регіональне управління всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; скасовано реєстрацію місця проживання та виселено усіх мешканців двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 липня 2012 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, ухваленого у справі за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 липня 2015 року у справі № 638/22920/14-ц відновлено втрачене провадження у цивільній справі за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в частині поданої апеляційної скарги, прийнятої судом 10 липня 2012 року.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 липня 2015 року справу № 2-7602/10 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 липня 2012 року за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто до Дзержинського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2015 року у справі № 2-п-320/11 апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова                                       від 05 липня 2012 року повернуто заявнику.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада                2010 року у справі № 2-7602/10 набрало законної сили.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частинами першою, третьою статті 406 ЦПК України передбачено, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
За частинами першою, другою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам ЦПК України судові рішення відповідають. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвеція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Статтею 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Таким чином, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 55 ЦПК України. 
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня                   2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18),                                   від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження                                                   № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18), від 06 серпня 2020 року у справі № 2029/2-2180/11 (провадження № 61-4475св20), від 31 травня 2021 року у справі № 2-3889/09 (провадження № 61-18626св20).
Зазначаючи, підставу касаційного оскарження, представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 посилалася на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначила, що судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржених рішеннях застосовані норми права, зокрема статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 442 ЦПК України без урахування висновків щодо застосування таких норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 щодо неможливості заміни стягувача до відкриття виконачого провадження, якщо виконавчий документ не був виданий.   
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20), на яку посилається скаржник, вказано, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення.
Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) від 16 лютого 2021 року, на яку є посилання у касаційній скарзі. Вказана постанова оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14 квітня 2021 року. 
Норми такого ж змісту містяться у статтях 55 і 442 ЦПК України. 
У справі відсутні докази того, що на виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2010 року видавався виконавчий документ та відкривалося виконавче провадження. 
У запереченнях на заяву про заміну стягувача представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 (а. с. 60-63), зазначила про те, що матеріали справи № 2-7602/10 не містять доказів видачі Дзержинським районним судом м. Харкова виконавчого листа у справі або надходження до суду клопотань стягувача про поновлення строків його видачі. 
Встановивши, що ТОВ «ФК «Європартнер фінанс» набуло всіх прав кредитора за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникли за договором № GL3N217258 про відступлення прав вимоги, згідно з яким до ТОВ «Європартнер фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 6/1/27/2008/840-ЖР/4 від 12 вересня 2008 року,укладеним між ВАТ КБ «Надра» і                                ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну стягувача у даній справі.
Із справи відомо, що у серпні 2020 року ТОВ «Європартнер фінанс» звернулося до суду першої інстанції із заявою про заміну стягувача у справі (а. с. 1-5).
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року заяву ТОВ «Європартнер фінанс» про заміну стягувача у справі задоволено (а. с. 66-70). 
Постановою Харківського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року залишено без змін (а. с. 220-224). 
Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно замінили стягувача у виконавчому провадженні за відсутності видачі виконавчого листа та відкритого виконавчого провадження не відповідають матеріалам справи. 
Висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені згідно з вимогами процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами застосовані правильно.
Інші доводи касаційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення заяви ТОВ «Європартнер Фінанс» у справі, а тому ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення..
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	І. М. Фаловська	
 	 	
Судді	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	С. Ю. Мартєв	
 	 	
 	В. А. Стрільчук