Дата документу 15.07.2021 Справа № 337/4596/18

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
15 липня 2021 року 
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 337/4596/19
Провадження №22-ц/807/2305/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2021 року в складі судді Козлової Н.Ю. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, що складається з 3% річних, інфляційних втрат та відсотків за позикою. 
В обґрунтування позову зазначено, що 06 грудня 2011 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя ухвалено рішення у справі №2-1983/2011, яким стягнуто на його користь з відповідача ОСОБА_2 боргу за договором позики у розмірі 10 000 грн., індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 1142 грн., 3% річних у розмірі 346,86 а всього 11 488,86 грн. Також стягнуто з відповідача ОСОБА_1 боргу за договором позики у розмірі 16000 грн., індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 1827,20 грн., 3% річних у розмірі 558,36 грн., а всього 18 385,56 грн.
Вказаним рішенням суду встановлено, що 06.03.2010 між ОСОБА_3 та відповідачами ОСОБА_2 й ОСОБА_1 укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти в загальній сумі 26000,00 грн., а ОСОБА_2 й ОСОБА_1 зобов`язалися повернути ОСОБА_3 суму позики у строк до 06.06.2010. 
ОСОБА_3 свої зобов`язання виконав в повному обсязі, в той час коли ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в порушення умов договору, зазначені грошові кошти у визначений строк не повернули. 
Рішення суду набрало законної сили 22 грудня 2011 року. 
17 січня 2012 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя видано виконавчий лист №2-1983/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 й ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Відповідно до листа №49893 від 10.09.2018 Дніпровського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим провадженням АСВП 50673237 перед ОСОБА_3 станом на 10.09.2018 складає 11488,86 грн.
Згідно листа №49853 від 10.09.2018 Дніпровського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області заборгованість ОСОБА_1 за виконавчим провадженням АСВП 50432636 перед ОСОБА_3 станом на 10.09.2018 складає 18385,56 грн.
Станом на 10.09.2018 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові зобов`язання належним чином не виконали на підставі чого позивач просить стягнути з ОСОБА_2 3% річних за порушення грошового зобов`язання протягом 2590 днів (з 09.08.2011 по 10.09.2018) в розмірі 2445,70 грн.; індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання протягом 84 місяців (з вересня 2011 року по серпень 2018 року) в розмірі 15808,67 грн.; проценти за позикою, нараховані відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк (з 09.08.2011 по 20.09.2018) користування позиченими коштами в розмірі 11012,30 грн., а також стягнути з ОСОБА_1 3% річних за порушення грошового зобов`язання протягом 2590 днів (з 09.08.2011 по 10.09.2018) в розмірі 3913,85 грн.; індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання протягом 84 місяців (з вересня 2011 року по серпень 2018 року) в розмірі 25298,53 грн.; проценти за позикою, нараховані відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк (з 09.08.2011 по 20.09.2018) користування позиченими коштами в розмірі 17 622,12 грн.
На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідачів вищезазначені суми.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2021 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 : 2445,70 (дві тисячі чотириста сорок п`ять) гривень 70 копійок в якості 3% річних за порушення грошового зобов`язання, 15808,67 (п`ятнадцять тисяч вісімсот вісім) гривень 67 копійок в якості індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, 11012,30 (одинадцять тисяч дванадцять) гривень 30 копійок в якості процентів за позикою.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 : 3913,85 (три тисячі дев`ятсот тринадцять) гривень 85 копійок в якості 3% річних за порушення грошового зобов`язання, 25298,53 (двадцять п`ять тисяч двісті дев`яносто вісім) гривень 53 копійки в якості індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, 17 622,12 (сімнадцять тисяч шістсот двадцять дві) гривні 12 копійок в якості процентів за позикою.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 380 (триста вісімдесят) гривень 51 коп. з кожного.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2021 року заяву відповідачів про перегляд заочного рішення у цій справі – залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, 
просять рішення суду змінити та зменшити суми стягнення інфляційних витрат з урахуванням строку позовної давності з ОСОБА_2 до 2972 грн. та з ОСОБА_1 до 7378,54 грн а в частині стягнення з відповідачів 3% річних та процентів за позикою – відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначали, що оскільки вони не були повідомлені про час та місце судового засідання та не отримували жодних повісток за місцем проживання – були відповідно позбавлені можливості заявити про застосування судом строків позовної давності до вимог ОСОБА_3 , що є підставою для проведення перерахунку інфляційних втрат за останні три роки.
Крім того, з відповідачів було протиправно стягнуто відсотки за договором позики, однак відповідно до умов викладених у боргових розписках, вони не повинні були сплачувати такі відсотки. 

Позивачем ОСОБА_3 було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивач вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Як зазначав позивач, представник відповідачів адвокат Нінчук-Худякова О.М. була присутня та приймала участі у судовому засіданні, жодних заяв чи клопотання під час підготовчого засідання не подавала. В процесі розгляду справи апелянтами було подано більш ніж 4 заяви про відкладення розгляду справи та 2 клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджує їх обізнаність про справу. 
Відповідачі надають суду недостовірні дані, зокрема в частині їх фактичного РНОКПП, чим, на думку позивача, вводять суд в оману щодо дійсних обставин справи. 
Нові докази, якими на думку позивача є заява про застосування строку позовної давності та контр розрахунок сум позову не може бути прийнятий судом, оскільки апелянтами не наведено виняткових обставин, що перешкодили їх поданню до суду першої інстанції. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

З матеріалів справи встановлено, що 06 грудня 2011 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя ухвалено заочне рішення у цивільній справі №2-1983/2011, яким стягнуто на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 10000,00 гривень, індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 1142,00 гривні, 3% річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 346,86 гривень, а всього 11 488,86 гривень. 
Також стягнуто на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 16000,00 гривень, індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 1827,20 гривень, 3% річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 558,36 гривень, а всього 18 385,56 гривень (а.с.16).
Із вказаного рішення вбачається, що 06.03.2010 між ОСОБА_3 та відповідачами ОСОБА_2 й ОСОБА_1 укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти в загальній сумі 26000,00 гривень, а ОСОБА_2 й ОСОБА_1 зобов`язалися повернути ОСОБА_3 суму позики у строк до 06.06.2010.
У відповідності до вимог статті 526 ЦК України ОСОБА_3 свої зобов`язання виконав в повному обсязі, в той же час ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в порушення умов договору та положень статей 526 та 1049 ЦК України, зазначені грошові кошти в зазначений строк не повернули.
Рішення суду набрало законної сили 22 грудня 2011 року.

17 січня 2012 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя видано виконавчі листи №2-1983/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 й ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

З відповіді на запит №49893 від 10.09.2018 Дніпровського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим провадженням АСВП 50673237 перед ОСОБА_3 станом на 10.09.2018 складає 11488,86 грн.

Згідно з відповіддю на запит №49853 від 10.09.2018 Дніпровського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, заборгованість ОСОБА_1 за виконавчим провадженням АСВП 50432636 перед ОСОБА_3 станом на 10.09.2018 складає 18385,56 грн. Боржник ухиляється від виконання зобов`язань з 2012 року, з боку боржника відсутня співпраця та сплата суми боргу. 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог, доведеності всіх обставин належними і допустимими доказами. 

З таким висновком колегія суддів в повному обсязі погодитись не може з огляду на наступне.

Як передбачено ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ст. 526 ЦПК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 1050 ЦК України передбачає, що у випадку, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 18 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, визначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. 
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Наведене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного суду від 08.11.2019 висловленій у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Таким чином, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

В апеляційній скарзі відповідачі заявили про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат та посилались на ті обставини, що суд першої інстанції ухвалив рішення не повідомивши відповідачів про час і місце розгляду справи.

Водночас такі доводи апеляційної скарги спростовуються наявними матеріалами справи. 

Відповідно до даних наданих Департаментом реєстраційних послуг відповідач ОСОБА_2 1981 р.н. був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 22.05.2007 по 17.09.2009. Відповідач ОСОБА_1 1982 р.н. зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 18.02.2014 по час надання відповіді. 

Після відкриття провадження у справі Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була направлена ухвала про відкриття провадження у справі, судова повістка на 09.01.2019 та інші матеріали, рекомендованим листом на адресу фактичного проживання, що відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення було доставлено за адресою АДРЕСА_3 та отримано гр. ОСОБА_4 (а.с. 25).

08.01.2019 відповідач ОСОБА_1 через канцелярію суду подала заяву про відкладення розгляду справи через стан здоров`я (а.с. 26).

В судове засідання, призначене на 27.02.2019 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 викликались шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом на адресу фактичного проживання. Вказаний лист було доставлено за адресою АДРЕСА_3 , 25.01.2019. (а.с. 34).

В подальшому, 26.02.2019 вже відповідач ОСОБА_2 через канцелярію суду подав заяву про відкладення розгляду справи через стан здоров`я (а.с. 35).

Судова повістка про виклик ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 12.04.2019, що була направлена за адресою АДРЕСА_1 , доставлена і вручена за вказаною адресою 05.03.2019 (а.с. 42).

12.04.2019 відповідачем ОСОБА_1 до суду було подано клопотання про передання справи на розгляд за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.
Відповідно до протоколу, в судовому засіданні 12.04.2019 відповідач ОСОБА_1 була присутня особисто, відповідач ОСОБА_2 в судове засідання – не з`явився. (а.с. 46).

Про судове засідання, призначене на 26.06.2019 ОСОБА_1 була повідомлена 24.04.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.54,55). 
Судова повістка направлена відповідачу ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 була повернута до суду не врученою. 

При цьому, 25.06.2019 відповідач ОСОБА_2 через канцелярію суду подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю на роботі (а.с. 58).

Про час та місце судового засідання, призначеного на 15.08.2019 відповідачі були повідомлені належним чином та завчасно (а.с. 64-66) та 14.08.2019 відповідач ОСОБА_1 подала через канцелярію суду заяву про відкладення розгляду справи. 

В подальшому, а саме 01.10.2019 відповідачами подано заяви про передачу цивільної справи на розгляд до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, а 05.11.2019 відповідачем ОСОБА_2 через канцелярію суду в черговий раз подано заяву про відкладення розгляду справи призначеного на 05.11.2019 (а.с. 84,85,92).

Ухвалою від 05.11.2019 Хортицького районного суду м. Запоріжжя матеріали цієї цивільної справи було направлено до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. 
Ухвалою від 02.12.2019 Ленінського районного суду м. Запоріжжя вказану цивільну справу було прийнято до свого провадження. 
В судові засідання призначені на 26.03.2020 та 04.06.2020, відповідачі не з`явились, судові повістки направлені рекомендованими листами, були повернуті до суду. 

03.06.2020 адвокатом Нінчук-Худяковою О.М., що є представником ОСОБА_1 було подано заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 04.06.2020 та надання можливості для ознайомлення зі матеріалами справи ( а.с.118).
В судові засідання, призначені на 05.10.2020 та 28.01.2021 відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились.
Судові повістки направлені за адресами відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були повернуті до суду не врученими. (а.с. 126,128, 134,136).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Як передбачено ч. 1,2,4,5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Як передбачено п. 2-6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Як передбачено ч. 1, 5 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.
При цьому процесуальний закон не вимагає певної форми подання заяви про застосування позовної давності письмової чи усної, зробленої в ході судового засідання.

З наведеного вбачається, що відповідачі були повідомленні, як про відкриття провадження у справі ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя, так і про суть спору, оскільки отримали відповідні матеріали з першою судовою повісткою та ухвалою про відкриття. 

Жодна з поданих відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заяв щодо відкладення розгляду справи з підстав хвороби, роботи чи відрядження не була в подальшому підтверджена доказами. 

Також відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 після задоволення їх клопотання про направлення вказаної цивільної справи до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, достовірно знаючи про існування даного судового провадження, не отримували судові повістки, що направлялись судом та довідуючись про час та місце розгляду справи з сайту суду (а.с. 118) в засідання не з`являлись.

Обізнаність про розгляд вказаної справи у Ленінському районному суді м. Запоріжжя, підтверджується зокрема заявою адвоката Нінчук-Худякової О.М., що є представником відповідача ОСОБА_1 .

За весь час перебування вказаної справи у Хортицькому та Ленінському районних судах з часу відкриття провадження у справі, тобто з 05.11.2018 до моменту ухвалення рішення – 28.01.2021, тобто понад два роки, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 чи адвокат Нінчук-Худякова О.М. не заявляли про застосування позовної давності ні письмово, ні усно. 

За відсутності заяв про застосування строків позовної давності зроблених до ухвалення судового рішення, враховуючи обізнаність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про судове провадження, суть позовних вимог та свій статус відповідачів у цій справі, колегія суддів не вбачає підстав для вирішення апеляційним судом заяви цих відповідачів про застосування позовної давності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Як зазначено в постанові КЦС ВС від 23 січня 2018 року № 755/7704/15-ц належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Перевіривши розрахунки, наведені у позові в частині нарахування 3 відсотків річних та інфляційних втрат на весь час прострочення грошового зобов`язання, колегія судів не може цілком погодитись з висновком суду першої інстанції щодо правильності таких розрахунків проведених позивачем ОСОБА_3 .

Відповідно до позовної заяви, датою для початку нарахування 3% річних та індексу інфляції на суму боргу ОСОБА_3 було визначено 09.08.2011. Проте вказана дата є необґрунтованою та не відповідає фактичним обставинам справи. 

Оскільки суми, що є базою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат були визначені рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-1983/2011 ухваленим 06 грудня 2011 року, колегія суддів приходить до висновку, що правильною початковою датою розрахунків є наступний день після ухвалення зазначеного судового рішення, тобто з 07.12.2011.

Апеляційним судом розрахунки заборгованості 3% річних та індексу інфляції щодо відповідача ОСОБА_2 здійснені за період з 07.12.2011 по 10.09.2018 на заборгованість в розмірі 11 488,86 грн.

Всього нараховано: 18 190,09 грн., з яких: 3% відсотки річних – 2330,51 грн., інфляційні втрати – 15859,58 грн.
Розрахунок 3% річних:
- з 07.12.2011 по 31.12.2011 (днів: 25) сума 3% річних становить 23.61 грн (11488.86 х 3 х 25 / 365 / 100) 
- з 01.01.2012 по 31.12.2012 (днів: 366) сума 3% річних становить 344.67 грн (11488.86 х 3 х 366 / 366 / 100) 
- з 01.01.2013 по 31.12.2013 (днів: 365) сума 3% річних становить 344.67 грн (11488.86 х 3 х 365 / 365 / 100) 
- з 01.01.2014 по 31.12.2014 (днів: 365) сума 3% річних становить 344.67 грн (11488.86 х 3 х 365 / 365 / 100) 
- з 01.01.2015 по 31.12.2015 (днів: 365) сума 3% річних становить 344.67 грн (11488.86 х 3 х 365 / 365 / 100) 
- з 01.01.2016 по 31.12.2016 (днів: 366) сума 3% річних становить 344.67 грн (11488.86 х 3 х 366 / 366 / 100) 
- з 01.01.2017 по 31.12.2017 (днів: 365) сума 3% річних становить 344.67 грн (11488.86 х 3 х 365 / 365 / 100) 
- з 01.01.2018 по 10.09.2018 (днів: 253) сума 3% річних становить 238.91 грн (11488.86 х 3 х 253 / 365 / 100) 

Інфляційні нарахування з 07.12.2011 по 10.09.2018 складають 15859,58 грн. Індекс інфляції за весь період = 2.3804312.

Окрім того, розрахунки заборгованості 3% річних та індексу інфляції щодо відповідача ОСОБА_1 також колегією суддів здійснені за період з 07.12.2011 по 10.09.2018 на заборгованість в розмірі 18 385,56 грн.

Всього нараховано 29 109,50 грн., з яких: 3 відсотки річних – 3729,50 грн., інфляційні втрати – 25380,00 грн.
Розрахунок відсотків річних:
- з 07.12.2011 по 31.12.2011 (днів: 25) сума 3% річних становить 37.78 грн (18385.56 х 3 х 25 / 365 / 100) 
- з 01.01.2012 по 31.12.2012 (днів: 366) сума 3% річних становить 551.57 грн (18385.56 х 3 х 366 / 366 / 100) 
- з 01.01.2013 по 31.12.2013 (днів: 365) сума 3% річних становить 551.57 грн (18385.56 х 3 х 365 / 365 / 100) 
- з 01.01.2014 по 31.12.2014 (днів: 365) сума 3% річних становить 551.57 грн (18385.56 х 3 х 365 / 365 / 100) 
- з 01.01.2015 по 31.12.2015 (днів: 365) сума 3% річних становить 551.57 грн (18385.56 х 3 х 365 / 365 / 100) 
- з 01.01.2016 по 31.12.2016 (днів: 366) сума 3% річних становить 551.57 грн (18385.56 х 3 х 366 / 366 / 100) 
- з 01.01.2017 по 31.12.2017 (днів: 365) сума 3% річних становить 551.57 грн (18385.56 х 3 х 365 / 365 / 100) 
- з 01.01.2018 по 10.09.2018 (днів: 253) сума 3% річних становить 382.32 грн (18385.56 х 3 х 253 / 365 / 100) 

Інфляційні нарахування з 07.12.2011 по 10.09.2018 складають 25380 грн. Індекс інфляції за весь період = 2.3804312.

Як зазначено вище, індекс інфляції за період з 07.12.2011 по 10.09.2018, за який повинні нараховуватись інфляційні втрати дорівнює 2.3804312. Останній розраховано шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. 

При цьому індекс інфляції за період з 09.08.2011 по 10.09.2018, який використовував позивач складає 2,3756537 тобто фактично за більший період є меншим.

Вказане пов`язано з особливостями розрахунку, які полягають у тому, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Наведене узгоджується з роз`ясненнями ВГСУ (Інформаційний лист від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012, постанова від 17.12.2013 р. № 14), а також з рекомендаціями викладеними в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р. 

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Ураховуючи, що позивачем ОСОБА_3 заявлено вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат на суму 15808,67 грн., а з ОСОБА_1 інфляційних втрат на суму 25298,53 грн. суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства та неможливості виходу за межі позовних вимог, вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Згідно ст. 1048 ЦК України: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається із рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя № 2-1983/2011 від 06.12.2011 строк повернення позики, визначений розпискою сплив 06.06.2010. Позовні вимоги ОСОБА_3 , щодо стягнення боргу за розпискою були задоволені судовим рішенням, що набрало законної сили. 

У постанові Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування позикою.
Що ж стосується нарахуванням процентів після закінчення строку дії кредитного договору, то після закінчення строку кредитування, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо можливості стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 процентів за позикою, одночасно зі стягненням 3% річних та інфляційних втрат. 

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Як передбачено ч. 1, 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Одним з доводів апеляційної скарги було неналежне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи судом першої інстанції. 

Як вбачається з матеріалів справи, в судове засідання, призначене на 28.01.2021 відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було викликано шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією (а.с. 134,136). 
Поштові конверти з вказаними судовими повістками були повернуті до суду з відміткою установою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Згідно частини 3, 5 статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Частиною 1 статті 130 ЦПК України визначено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Повернення до суду першої інстанції не врученими конвертів з викликами до суду, що були направлені відповідачам, не свідчить про їх відмову від одержання судової повістки та не може вважатись належним повідомленням про час та місце судового засідання призначеного на 28.01.2021.

Оскільки належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі, є обов`язковим (ч.2 ст. 211 ЦПК України), участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 43 ЦПК України), а згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обов`язком суду), то неповідомлення про дату судового засідання є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Такі допущені судом порушення норм процесуального законодавства, на яких наголошують відповідачі у своїй апеляційній скарзі, у відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 367 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , а саме: про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 процентів за позикою у розмірі 17622,12 грн. та відмови у стягненні з ОСОБА_2 процентів за позикою у розмірі 11012,30 грн. Часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 трьох відсотків річних за період з 07.12.2011 по 10.09.2018 на суму 3729,50 грн. та стягнення з ОСОБА_2 трьох відсотків річних за період з 07.12.2011 по 10.09.2018 на суму 2330,51 грн., та задоволення позовних вимог в частині стягнення з  ОСОБА_1  інфляційних втрат на суму 25298,53 грн.  та стягнення з  ОСОБА_2  інфляційних втрат на суму 15808,67 грн.за період з 07.12.2011 по 10.09.2018 .

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені на 61,98 %, розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідачів на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 471,67 грн.
Апеляційну скаргу задоволено на 38,02%, тому з ОСОБА_3 на користь відповідачів має бути стягнений судовий збір, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, в розмірі 434,01 грн. (38,02 % від 1141,52 грн.).

Отже, у підсумку на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 37,66 грн. тобто по 18,83 грн. з кожного з відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2021 року в цій справі скасувати та ухвалити нову постанову наступного змісту.
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь  ОСОБА_3 (РНОКПП  НОМЕР_2 ) за період з 07.12.2011 по 10.09.2018: в якості 3% річних за порушення грошового зобов`язання - 2330,51 грн. (дві тисячі триста тридцять грн. 51 коп.) та 15808,67 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот вісім грн. 67 коп.) інфляційних втрат.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_3 ) на користь  ОСОБА_3 (РНОКПП  НОМЕР_2 )за період з 07.12.2011 по 10.09.2018: в якості 3% річних за порушення грошового зобов`язання - 3729,50 грн. (три тисячі сімсот двадцять дев`ять грн. 50 коп.) та 25298,53 грн. (двадцять п`ять тисяч двісті дев`яносто вісім грн. 53 грн.) інфляційних втрат. 
Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 17622,12 грн. в якості процентів за позикою. 
Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 11012,30 грн. в якості процентів за позикою.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 18,83 грн. (вісімнадцять грн. 83 коп.) з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено 15 липня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська
                                                                                                                                                                                             І.В. Кочеткова