КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 760/4948/21                                                                Головуючий у суді І інстанції Коробенко С.В.
Провадження № 22-ц/824/6329/2021                                           Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
30 червня 2021 року                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О., 
за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 9 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини,
 
в с т а н о в и в:
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини, підсудність якого ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2021 року було визначено Солом`янському районному суду м. Києва.
4 березня 2021 року представник позивача - адвокат Кравчук Д.В. подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом тимчасового визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком ОСОБА_1 з 15 лютого 2021 року до вирішення спору по суті.
На обґрунтування заяви зазначено, що невжиття запропонованих стороною позивача заходів по забезпеченню позову може ускладнити виконання рішення суду і ефективний захист прав дитини та її найкращих інтересів, а тимчасове визначення місця проживання доньки з батьком дозволить захистити дитину, забезпечивши їй спокійну психологічну атмосферу і душевну рівновагу, та позбавить дитину переживань стосовно того, що матір знову буде намагатися її викрасти та забрати до себе.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 9 березня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом тимчасового визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виходячи з поданих матеріалів відсутні достатні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки зазначений вид забезпечення позову не передбачено законодавством та фактично є тотожнім задоволенню заявлених позовних вимог.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач через представника - адвоката Кравчук Д.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви про забезпечення позову задовольнити.
Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що враховуючи агресивну та непередбачувану поведінку матері щодо дитини, наявність психологічного тиску на дитину, ігнорування відповідачем факту розбещення доньки іншими особами, а також небажання самої дитини проживати разом із матір`ю, він звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом тимчасового визначення місця проживання дитини з батьком до вирішення спору по суті. При цьому ним максимально вжито заходів захисту малолітньої доньки, зокрема, звернення до правоохоронних органів, залучення Уповноваженого з прав дитини, консульської служби при МЗС України, дипломатичних установ України у Республіці Білорусь, проте лише тимчасове встановлення місця проживання дитини з батьком буде ефективним у викладеній ситуації та здатне забезпечити безпеку дитини. Вказані обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову, що не було враховано судом першої інстанції. 
Позивач вказав, що між ним та відповідачем дійсно виник спір щодо визначення місця проживання дитини та існує реальна загроза утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення його позову, а обраний ним спосіб забезпечення позову є адекватним та необхідним тимчасовим заходом, метою якого є нівелювання ризиків утруднення чи невиконання можливого рішення суду на його користь. Спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини, в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими, з урахуванням обставин справи, зокрема, ставлення дитини до матері, інтересів дитини, уваги і турботи батька дитини, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, а також ураховуючи особливу прихильність дитини, бажання дитини та фактичне місце проживання доньки з батьком, є необхідність тимчасового визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком до вирішення спору по суті.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Шевченко В.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення,а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. 
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Частиною першою статті 150 ЦПК Українивстановлено перелік видів забезпечення позову.
При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з указаним вище позовом, просив визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним як її рідним батьком та стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1 197,00 грн щомісячно, починаючи з 8 лютого 2021 року до досягнення дитиною повноліття.
Отже, предметом позову у даній справі, окрім стягнення аліментів, є також визначення місця проживання дитини.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Згідно з частиною десятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що забезпечення позову у спосіб, запропонований позивачем, фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду частини позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов`язане з предметом спору, що відповідно до вимог статті 150 ЦПК України є недопустимим. При цьому заявником не надано належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, та необґрунтовано доцільність вжиття обраного заходу забезпечення позову, який має бути співмірним із заявленими позовними вимогами.
Таким чином, суд першої інстанції здійснив правильну оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, та оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.
Аргументи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують та за своїм змістом фактично зводяться до встановлення обставин спірних правовідносин сторін щодо визначення місця проживання дитини, які підлягають з`ясуванню саме під час розгляду справи по суті спору, а саме: наявності невирішеного конфлікту з ким саме із батьків буде проживати дитини та в якій саме країні.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Тобто, при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Обраний позивачем та запропонований суду захід забезпечення позову, хоча і тимчасовий, але фактично визначає місце проживання дитини з одним із батьків, тобто є тотожнім задоволенню частини заявлених вимог, що прямо заборонено процесуальним законом.
Отже, захід забезпечення позову у вигляді тимчасового визначення місця проживання дитини з позивачем не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову, не спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і жодним чином не впливає на ефективний захист, або поновлення права позивача, за захистом якого він у даному випадку звернувся до суду. 
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів учасників процесу або їх малолітньої дитини.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 9 березня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                                       Н.В. Ігнатченко

Судді:                                                                                                  С.А. Голуб

                                                                                                             Д.О. Таргоній