ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 760/15510/19 провадження №2-а/760/1020/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції 
        на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2021 року (суддя Кіпчарський О.М., повний текст складено 05.05.2021) у справі №760/15510/19 (провадження №2-а/760/1020/19) за позовом  ОСОБА_1 до  інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Міннікова Віталія Миколайовича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області  Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,- 

                                                         ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати дії інспектора поліції Міннікова Віталія Миколайовича щодо складання постанови серії ЕАА №361865 від 15.04.2018 про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн. за порушення за ч.6 ст.121 КУпАП незаконними;
- визнати постанову серії ЕАА №361865 від 15.04.2018 про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що спірною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом з неосвітленим заднім номерним знаком. Вказує, що жодних доказів того, що позивач керував ТЗ з неосвітленим заднім номерним знаком відповідачем пред`явлено не було, в свою чергу в автомобілі, яким керував позивач, були ввімкнені габарити та ближнє світло фар, працювало підсвічування заднього номерного знака.  
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2021 року поновлено позивачу строк звернення до суду з позовом, адміністративний позов задоволено, а саме скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №361865 від 15.04.2018 року за ч.6 ст.121 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до
адміністративної відповідальності. 
Не погодившись з рішенням суду, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.  Доводи скаржника фактично зводяться до того, що під час винесення оскаржуваного рішення поліцейський діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєння позивачем адміністративного правпорушення, обґрунтовано виніс постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Відносно висновків суду першої інстанції про те, що відповідачем не було доведено факт вчинення правопорушення належними та допустимими доказами, заявник апеляційної скарги вказує на те, що обов`язок по доказуванню обставин покладається і на позивача, але жодних доказів цьому позивачем суду надано не було. Крім цього, скаржник вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом.
Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно постанови серії ЕАА № 361865 від 15.04.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі, винесеної інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Мінніковим В.М., на гр. ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.127 КУпАП, а саме за те, що він 15.04.2018 року о 00 год. 51 хв., керував транспортним засобом ВАЗ-2108, номерний знак НОМЕР_1 , в темну пору доби з неосвітленим заднім номерним знаком.
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду судового рішення суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке. 
За змістом ч. 6  ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягнея за собою накладення штрафу в розмірі 10 розмірів неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Таким чином, керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком, створює об`єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.6 ст.121 КУпАП.
Стаття 280 КУпАП     закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік джерел яких наведено в ст.251 КУпАП.
Так, за приписами      ст.251 КУпАП  доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Під час розгляду справи відповідачем не було надано доказів скоєння позивачем правопорушення, обставини якого викладені в оскарженій постанові.
З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Посилання заявника апеляційної скарги на те, що обов`язок по доказуванню покладається не лише на відповідача, а і на позивача, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.2 ст.77 КАС України (в редакції з 15.12.2017) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, з огляду на предмет спору у цій справі, саме на відповідача покладено обов`язок довести правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Безпідставними суд апеляційної інстанції вважає і посилання заявника апеляційної скарги на те, що під час винесення оскаржуваного рішення поліцейський діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом, оскільки вказані доводи не можуть бути підставою для висновків щодо обґрунтованості оскарженого рішення, так як виконання поліцейським своїх обов`язків у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», не звільняє останнього обов`язку обґрунтувати належними доказами прийняті ним рішення.
Що стосується аргументів скаржника щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом.
Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує, що оскаржувана постанова винесена 15.04.2018, а тому, як вважає скаржник, саме з цієї дати позивач дізнався про порушення своїх прав. Оскільки з позовом до суду позивач звернувся лише в травні 2019 року, то останнім пропущено строк звернення до суду з позовом, визначений ч.2 ст.286 КАС України.
З приводу таких аргументів скаржника суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Частиною першою  статті 122 КАС України  встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини другої  статті 122 КАС України  для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьої  статті 122 КАС України  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності встановлені  статтею 286 КАС України, відповідно до частини другої якої  позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
З цим позовом позивач звернувся до суду першої інстанції в травні 2019 року зазначивши, що копію оскарженої постанови по справі про адміністративне правопорушення від 15.04.2018 в день її винесення не отримував, та отримав її лише в 05.02.2019 в УПП у м.Києві. На дану постанову 06.02.2019 позивачем було подано скаргу до УПП, відповідь на яку отримано 05.03.2019. 13.03.2019 позивач подав позов до Солом`янського районного суду м.Київ, який ухвалою від 25.03.2019 позов залишив без руху та надав час на усунення його недоліків. Даний позов був допрацьований позивачем та повторно поданий до суду, однак 02.05.2019 також був залишений без руху. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що наведені позивачем обставини, на які він посилається як на підстави для поновлення пропущеного строку, можливо визнати поважними причинами пропуску строку, оскільки копію спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення він отримав лише в УПП 05.02.2019 (а не у день її винесення), та реальну можливість реалізувати своє право на її оскарження в судовому порядку отримав лише після отримання відповіді УПП про залишення його скарги без задоволення (05.03.2019).
Відтак, правильними є висновки суду першої інстанції, що строк на звернення позивача до суду з позовом підлягає поновленню, оскільки такий пропущений з поважних причин.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області  Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2021 року по справі №760/15510/19 (провадження №2-а/760/1020/19) – без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.     

          Повний текст постанови складено 09.09.2021 р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк