Справа № 450/4120/20                                Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2439/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючої - судді Копняк С.М.,
       суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року, ухвалене в складі головуючого судді Добош Н.Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина,-
в с т а н о в и в:
       сторони перебували у шлюбі, який між ними 11.12.2012 року розірвано. Від шлюбу у сторін є діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Сихівського районного суду м. Львова на користь позивача присуджено стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі по 1/3 частки від всіх видів доходу, але неменше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.11.2012 року і до досягнення повноліття. Виконавчий лист перебуває на виконанні. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 16.07.2020 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.02.2020 року та зменшено розмір аліментів, визначених рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.12.2012 року, які стягуються з ОСОБА_1 на користь позивачки на дітей з 1/3 частини на 1/5 частину заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16.07.2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. 06.08.2020 року син ОСОБА_3 став повнолітнім та навчається на денному відділенні платної форми навчання в Інституті комп`ютерних технологій, автоматики і метрології НУ «Львівська політехніка», спеціальність «Кібербезпека», термін навчання до 30.06.2024 року. У зв`язку із тим, що син навчається на денній формі навчання, не працює та повністю перебуває на утримання позивачки, яка на даний час офіційно не працевлаштована, просила суд першої інстанції заявлені позовні вимоги задовольнити.
       Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
       Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з продовженням навчання в розмірі 1/7 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви 27.11.2020 року до припинення навчання, або до досягнення 23 (двадцяти трьох) років. Вирішено питання судових витрат. Допущено негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.
       Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .
       В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність тих важливих обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, а зроблені висновки не відповідають цим обставинам, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. 
       Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що піклувався про своїх дітей та надавав їм посильну матеріальну допомогу, як міг, проте позивачка використовувала ці кошти не тільки на утримання дітей, але й на своє утримання, щоразу вимагаючи все більше і більше, зловживала його довірою, вигадала не існуючий борг. Зазначає, що неодноразово пропонував їй вирішити всі спірні питання в інтересах дітей в позасудовому порядку, проте, марно. В судовому засіданні в суді першої інстанції апелянт пропонував сплачувати повністю вартість навчання сина в навчальному закладі, а інші видатки пропонував залишити позивачці, однак, вона відмовилась, оскільки звикла вимагати та одержувати максимальні суми. 
       Звертає увагу на те, що має сумнів у достовірності поданої позивачем до суду довідки про ніби її, так зване, працевлаштування, оскільки, на його думку, вона не звикла працювати, ніколи не працювала, а весь час проживала на його виплати. 
       Крім того, зазначає, що в оскаржуваному рішенні ледь згадано про наявність у нього на утриманні в другому шлюбі двох малолітніх дітей та непрацюючої дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за ними, хворих батьків, сплату аліментів на сина від першого шлюбу, тобто не враховано, що по суті він є єдиний утримувач для всіх. Суд належної уваги та оцінки цим обставинам, які істотно впливають на рівень його заробітку і його фінансових можливостей, не надав. 
       Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення з нього аліментів на повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період його навчання в розмірі 1/7 частки усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.11.2020 року до припинення навчання або до досягнення 23 років, і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
В той же час, ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. 
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Згідно з частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частинами першою-третьою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає лише частково. 
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пленум Верховного Суд України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався частково. 
За приписами частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який між ними розірвано, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.12.2012 року.
За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно довідки № 294, виданої 21.10.2020 року Національним університетом «Львівська політехніка», ОСОБА_3 , є студентом першого курсу, денної форми навчання Інституту комп`ютерних технологій, автоматики та метрології НУ «Львівська політехніка». Закінчує навчання 30.06.2024 року.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на сина, який продовжує навчання у розмірі 1/7 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в такому розмірі, врахувавши при цьому те, що у відповідача на утриманні перебуває ще троє дітей, і визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково, не погоджується лише з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру стягуваних аліментів, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.
Так, частиною першою статті 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до положень статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно з частиною першою статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:  1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_2 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_5 син ОСОБА_3 досяг повноліття і навчається в Інституті комп`ютерних технологій, автоматики і метрології Національногоу університету «Львівська політехніка», спеціальність «Кібербезпека» на денній формі навчання. Термін закінчення навчання - 30 червня 2021 року. У зв`язку з цим, син не може самостійно забезпечити собі оплату навчання та проживання. 
Відповідно до договору № 131-22 від 30.08.2020 року про надання освітніх послуг укладеного між позивачем в інтересах ОСОБА_3 та НУ «Львівська політехніка», вартість навчання становить 90 920, 00 грн. (по 22 730, 00 грн. за один курс).
Інших доказів, які б вказували про вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем знаходження ОСОБА_3 , як це передбачено статтею 182 СК України, матеріали справи не містять. 
Окрім того, як правильно врахував суд першої інстанції при розгляді справи, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.02.2020 року, яке змінено постановою Львівського апеляційного суду від 16.07.2020 року, зменшено розмір аліментів визначених рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.12.2012 року, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/3 частки до 1/5 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили (з 16 липня 2020 року) і до досягнення старшою дитиною віку повноліття.
Також постановою Львівського апеляційного суду від 16.07.2020 року встановлено, що 08.08.2014 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 . У цьому шлюбі народилося двоє дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
З листа Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 08.02.2021 року, вбачається, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження № 57919347, стягувач ОСОБА_2 за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року отримала аліментів на суму 220 430, 35 грн. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 29.01.2021 року, за період із 22.05.2019 року по 31.12.2020 року наявна переплата аліментів, що становить 47875, 82 грн.
Відповідно до довідки № 01-11203 П від 04.11.2020 року, виданої Представництвом ТОВ «СПЛАТ», відповідач ОСОБА_1 працює в представництві ТОВ «СПЛАТ» (попередня назва Представництво «ТОВ «Русекспорт») на посаді менеджера з 17.02.2016 року по теперішній час, основне місце працевлаштування. Дохід відповідача за період з 2016 року по вересень 2020 року становить 2 422 138, 43 грн. 
       Згідно із довідкою № БС00-000002 від 01.04.2021 року, виданою ТзОВ «Бентонікс», ОСОБА_2 з 03.12.2020 року працює в ТзОВ «Бентонікс» на посаді заступника директора. Дохід за період з 03.12.2020 року по 31.03.21 року становить 24 158, 18 грн.
Колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі не заперечує проти стягнення з нього аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у зв`язку з чим в апеляційній скарзі просив ухвалити нове рішення або змінити рішення. 
Враховуючи, що ОСОБА_3 є повнолітнім, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, а відповідач згідний та може надавати таку матеріальну допомогу, а також приймаючи до уваги те, що відповідно до статті 141 СК України, частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню щодо своїх дітей, колегія суддів вважає, що аліменти у розмірі 1/10 частини від доходів ОСОБА_1 будуть достатніми для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та відповідатимуть реаліям сьогодення. При цьому колегія суддів враховує і той факт, що діти від попереднього шлюбу - неповнолітня дитина та повнолітня дитина, яка продовжує навчання, на утримання яких стягуються аліменти за рішеннями судів , та діти від шлюбу, в якому відповідач перебуває на даний час, при визначенні такого розміру аліментів будуть перебувати в рівних умовах.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , якими останній пропонував надавати щомісячну матеріальну допомогу сину на навчання в розмірі мінімально прожиткового мінімуму, тобто на час ухвалення рішення - це 2 270, 00 грн., а з 01.07.2021 року - 2 379, 00 грн., колегією суддів приймаються до уваги частково лише в частині бажання батька надавати таку допомогу синові, який продовжує навчання. Визначення ж способу стягнення аліментів у частці від заробітку, чи у твердій грошовій сумі за відсутності домовленості між сторонами належить виключно позивачеві. 
Тому визначений судом апеляційної інстанції розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат повнолітньої дитини на навчання.
Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити стопронам, що у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Даючи оцінку встановленим обставинам справи та доказам в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру стягуваних аліментів на утримання сина, який продовжує навчання підлягає зміні з 1/7 до 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.
Пунктами першим та другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами частини другої статті 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Колегія суддів даючи оцінку встановленим обставинам справи та доказам в їх сукупності, вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. А відтак, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру стягуваних аліментів на утримання сина, який продовжує навчання підлягає зміні з 1/7 до 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 13 вересня 2021 року. 
Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суд,- 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2021 року змінити в частині визначення розміру стягуваних аліментів, зменшивши розмір стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/7 частини до 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови складено 13 вересня 2021 року. 

Головуюча Копняк С.М.
Судді: Бойко С.М.
Ніткевич А.В.