Ухвала
9 липня 2021 року
м. Київ
справа № 937/8569/20
провадження № 61-10566ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя Міністерства оборони України, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
24 червня 2021 року подана касаційна Військової частини НОМЕР_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2021 року, повний текст якої складено 17 травня 2021 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі – ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 390 ЦПК Україникасаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень обґрунтоване отриманням копії постанови Запорізького апеляційного суду 26 травня 2021 року. На підтвердження зазначеного заявником додано копію конверта, в якому апеляційним судом направлено копію оскаржуваного судового рішення. 
Розглянувши клопотання, касаційний суд дійшов висновку, щовказана заявником причина пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення підтверджена наданим доказом, що свідчить про пропуск процесуального строку з поважних причин. 
Встановлені обставини є підставою для задоволення клопотання і поновлення Військові частині НОМЕР_1 строку на касаційне оскарженнярішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 лютого 2021 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2021 року, оскільки касаційна скарга подана заявником протягом тридцяти днів з дня отримання нею копії оскаржуваної постанови. 
Проте касаційне провадження не може бути відкрито з огляду на наступне. 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не відповідає зазначеним вимогам закону. 
Заявник вказує, що підставою касаційного оскарження судових рішень є пункти 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень 
пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.
Проте заявником не виконано вказаних вимог законодавства.
Також підставою касаційного оскарження рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 лютого 2021 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2021 року заявник визначає відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду 
(пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).  
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень 
пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Проте заявник не вказує, щодо застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок, не обґрунтовує необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо норми права. Узагальнене посилання заявника на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України не свідчить про визначення ним конкретних підстав, на яких подається касаційна скарга. 
За таких обставин Військовій частині НОМЕР_1 необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог 
статті 392 ЦПК України, надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи. 
Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити Військовій частині НОМЕР_1 строк на касаційне оскарження рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 лютого 2021 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2021 року у цій справі.
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2021 року залишити без руху. 
Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.
У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                      С. О. Карпенко