П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/1163/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -Анісімов О.В.   
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
28 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Боровицького О. А. , 
          розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач або ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 після укладення ним першого контракту на проходження військової служби;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту відповідно до пп.8 п.6 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. у розмірі 18160 гривень.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту на проходження військової служби.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту відповідно до підпункту 8 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у розмірі 15368 (п`ятнадцять тисяч три шістдесят вісім) грн. 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №97619 від 17.03.2021 року судового збору у розмірі 770 (сімсот сімдесят) грн. 00 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3570 (три тисячі п`ятсот сімдесят) грн. 00 коп.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати ухвалене рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 5 червня 2019 року ОСОБА_1 уклав контракт на походження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України строком на 6 місяців. При цьому, доводами сторін підтверджується, що контракт було укладено вперше.
Наказом командира 1 загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Державної прикордонної служби України від 05.06.2019 року №232-ОС позивача прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового складу у зв`язку із укладенням контракту про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України строком на 6 (шість) місяців (а.с. 12).
Згідно наказу командира 1 загону морської охорони Регіонального управління морської охорони Державної прикордонної служби України від 04.11.2019 року №484-ОС позивача звільнено з військової служби (а.с. 13).
05.06.2019 року позивач подав рапорт до командування Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою №704 (а.с. 15). Однак, відповідачем у довідці від 10.06.2019, оформленій за результатом розгляду зазначеного рапорту зазначено про те, що відповідно до пунктів 18, 23 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» від 29.12.2009 року №1115/2009 та підпункту 2 пункту 5 розділу IV наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року № 558, виплата грошової допомоги не передбачена (а.с. 15 зворотній бік).
Судом також встановлено, що 01.03.2021 року представником позивача подано адвокатський запит до відповідача, у відповідь на який листом від 02.03.2021 року №12/Б-28 повідомлено, що одноразова грошова допомога після укладення з позивачем контракту строком на шість місяців з урахуванням пунктів 18, 23 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» від 29.12.2009 року №1115/2009 та підпункту 2 пункту 5 розділу IV наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року № 558, не передбачена (а.с. 14).
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XI).
Абзацом 1 частини 1 статті 9 цього Закону № 2011-XI передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
За статтею 23 Закону № 2232-ХІІ для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб рядового складу - 3 роки; для осіб сержантського і старшинського складу - від 3 до 5 років; для курсантів вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів - час навчання у вищому військовому навчальному закладі або військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу; для осіб офіцерського складу: для громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, - від 2 до 5 років; для інших громадян - від 1 до 5 років.
Аналогічні положення щодо строки військової служби за контрактом визначені Положенням № 1115/2009.
Відповідно до пункту 18 вказаного Положення перший контракт про проходження військової служби укладається: з особами, які приймаються на посади рядового складу, - строком на 3 роки; з особами, які приймаються на посади сержантського і старшинського складу, - строком від 3 до 5 років залежно від згоди сторін; з курсантами випускного курсу вищих військових навчальних закладів, а також військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням, після закінчення цих навчальних закладів про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського складу, осіб офіцерського складу - строком на 5 років; з громадянами, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, - строком від 1 до 5 років залежно від згоди сторін.
Згідно пункту 23 Положенням № 1115/2009 строк контракту обчислюється з дня набрання ним чинності. Перший контракт про проходження військової служби набирає чинності: із громадянами призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язаними, а також жінками, які не мають військових звань офіцерського складу, прийнятими на військову службу за контрактом, - з дня зарахування до списків особового складу органу Держприкордонслужби; з військовослужбовцями, які закінчили вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів за програмою підготовки для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу, а також з особами сержантського і старшинського складу, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, - з дня присвоєння військового звання офіцерського складу; з військовослужбовцями, які закінчили вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів за програмою підготовки для проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського складу, а також з особами рядового складу, які приймаються на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, - з дня призначення на посаду сержантського і старшинського складу; з особами рядового складу, сержантського і старшинського складу та офіцерського складу, які проходять службу за призовом, та з військовослужбовцями, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, - з дня видання наказу про прийняття на військову службу за контрактом; з особами офіцерського складу, які перебувають на кадровій військовій службі, з військовослужбовцями, у яких в особливий період закінчився строк дії контракту про проходження військової служби і дія якого продовжена, в разі продовження військової служби за новим контрактом після оголошення демобілізації - з дня укладення контракту; з іншими військовослужбовцями - з дня зарахування до списків особового складу органу Держприкордонслужби.
Також, частиною 3 статті 23 № 2232-ХІІ також визначено, що для осіб, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або оголошення рішення про демобілізацію та призначаються на посади, строки військової служби в календарному обчисленні встановлюються відповідно до частини другої цієї статті (абзац 2).
Для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на шість місяців або на строки, визначені частиною четвертою цієї статті (абзац 2).
У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково (абзац 3).
За підпунктом 8 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України №704 встановлено виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах: особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Згідно підпункту 2 пункту 5 розділу IV Інструкції № 558 визначено, що грошова допомога виплачується після дня набрання чинності першим контрактом, передбаченим пунктом 23 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115, на підставі наказів відповідних начальників (командирів) органів Держприкордонслужби про призначення на посаду та вступ до виконання обов`язків за цією посадою.
Із матеріалів справи вбачається, що 05 червня 2019 року ОСОБА_1 уклав контракт на походження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України строком на 6 місяців.
Колегія суддів наголошує, що на момент підписання позивачем першого контракту (05.06.2019 року) Постанова № 704, а саме її підпункт 8 пункту 6, не містив будь-яких обмежень щодо обов`язкових термінів укладання першого контракту для виплати одноразової грошової допомоги, а відтак відповідач не мав правових підстав для відмови у виплаті позивачу такої допомоги, з посиланням на те, що перший контракт підписано строком лише на 6 місяців.
Щодо розміру одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту, яку позивачу належало виплатити, суд першої інстанції вірно послався на підпункт 8 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України №704 і вказав, що правильним у цій справі є визначення розміру належної до виплати позивачу грошової допомоги саме з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2019 року.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3570 (три тисячі п`ятсот сімдесят) грн. 00 коп., колегія суддів, у відповідності до ст.308 КАС України, не надає оцінку, оскільки в апеляційній скарзі відсутні доводи необґрунтованості  їх стягнення.
Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Боровицький О. А.