КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
єдиний унікальний номер справи: 756/10075/19
номер провадження: 22-ц/824/4862/2021 
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ                               УКРАЇНИ
 
30 червня 2021 року  Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді	        Білич І.М.,	
суддів	                          Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.,	
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Луценко О.М.,
у цивільній справі №756/10075/19 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
в с т а н о в и л а :
 
АТ «Кредобанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у розмірі 202 587,64 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 16 серпня 2013 року між  банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1214.09.00.2102, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язалась використати кредит на цілі, вказані у договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит на суму 212 690, 83 грн. зі строком до 15 серпня 2020 року для сплати вартості транспортного засобу. У забезпечення кредитних зобов`язань від 16 серпня 2013 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1214.09.00.2102/S-1.  Згідно з пунктом 1.1 договору поруки поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором № 1214.09.00.2102 від 16 серпня 2013 року. У порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань, а тому має заборгованість по кредитному договору, яку  банк просив  стягнути  в солідарному порядку   з відповідачів задовольнивши вимоги позову.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором на користь АТ «Кредобанк» у розмірі 202 587, 64 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3038,81 грн.
 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2020 року заяву відповідачів про перегляд заочного рішення від 28 лютого 2020 року задоволено. Заочне рішення  Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020  року скасовано,справу призначено  до розгляду в загальному порядку.
У ході розгляду справи, позивачем надано уточнений розрахунок заборгованості, згідно з яким  станом на 01 грудня 2020 року заборгованість  відповідачів склала 813, 02 грн. (т. 1 а.с. 230).
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року позов АТ «Кредобанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором на користь АТ  «Кредобанк»  у розмірі 813,02 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року заяву  представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокату Білик Г.І.   про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погодвшись з заочним рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись зі спільною апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої просили заочне рішення скасувати, постановити нове судове рішенням за яким  позивачу відмовити у задоволенні позовних вимог.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, скаржники посилались на необґрунтованість висновків суду. Вважаючи, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що позивачем пропущено строк позовної давності. А також те, що кредитором було реалізовано право дострокової вимоги, шляхом звернення 04 липня 2016 року до приватного нотаріуса з заявою про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, 04 липня 2016 року банк прийняв рішення про настання строку виконання зобов`язань позичальника щодо повернення заборгованості, а тому змінив строк виконання зобов`язань, встановлений договором. До суду з позовом банк звернувся  лише 27 липня 2019 року, пропустивши трьохрічний строк позовної давності щодо основної заборгованості та річний щодо стягнення неустойки. 
З заявою про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції скаржники  не звертались, оскільки не брали участі у справі. Однак це не позбавляє їх права заявити клопотання про застосування строків позовної давності в апеляційному суді. 
Також просили стягнути судові витрати по сплаті судового збору та оплаті правової допомоги.
 
Представник АТ «Кредобанк» Павленко С.В. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, вказуючи на безпідставність та необґрунтованість її доводів в частині щодо неповідомлення відповідачів про розгляд справи, так як, судом першої інстанції вжито всіх можливих заходів щодо їх повідомлення про розгляд справи. Відсутні правові підстави і для  застосування строків позовної давності, так як з вимогою про дострокове стягнення заборгованості банк не звертався. Звертаючись  у 2016 році банк  реалізував своє право, передбачене п. 5 договору застави щодо звернення стягнення на предмет застави у порядку п. 4.10 кредитного договору. Банк не змінював строк виконання зобов`язань за кредитним договором, строк виконання зобов`язань встановлений до 15 серпня 2020 року, а отже при зверненні до суду строки позовної давності були дотримані. Крім того, з серпня 2013 р. по березень 2020 р. відповідачі здійснювали систематичне погашення заборгованості, однак з порушенням строків, що стало наслідком звернення до суду. У частині витрат на оплату правової допомоги, вказував, що заявлена сума у 15 000 грн. є необґрунтованою та не співмірною ані з ціною позову, ані зі складністю справи, відсутній і детальний опис виконаних робіт, не долучено також і договір про надання правової допомоги.
 
Відповідно  до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у  справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного  провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції  без повідомлення учасників справи.
За ч. 13 ст. 7  ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Так судом при розгляді справи встановлено, що 16 серпня 2013 року між АТ «Кредобанк»  та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1214.09.00.2102 , відповідно до якого ОСОБА_1 надано грошові кошти у розмірі 212 690,83 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 23789635 від 16 серпня 2013 року, меморіальним ордером № 23789596 .
У забезпечення виконання кредитних зобов`язань від 16 серпня 2013 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1214.09.00.2102/S-1 . Згідно з пунктом 1.1 договору поруки поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором № 1214.09.00.2102 від 16 серпня 2013 року. 
У ході розгляду справи, позивачем надано уточнений розрахунок заборгованості, згідно з яким загальна сума заборгованості станом на 01 грудня 2020 року склала 813, 02 грн. (т. 1 а.с. 230).
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ч.1 ст.1054 ЦК України вказуючи на те, що позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити інші платежі у розмірах та на умовах, встановлених договором.
У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 
Встановивши, що відповідачі ухиляються від добровільного погашення боргу за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідачів на користь позивача належить примусово стягнути заборгованість за кредитним договором, розмір якої був уточнений позивачем у ході  розгляду справи, а саме за тілом кредиту - 813,02 грн.
 
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
 
Доводи апеляційної скарги в частині порушення позивачем строків позовної давності, на думку колегії суддів не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи так як не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.
Так, звертаючись до апеляційного суду з вимогою про застосування строків позовної давності, скаржники вказували на те, що з заявою про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції не звертались, оскільки не брали участі у справі, що не позбавляє їх права заявити клопотання про застосування строків позовної давності в суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів вважає, що азначений довід апеляційної скарги  не відповідає матеріалам справи.
За матеріалами справи вбачається, що вперше, ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами справи, після ухвалення заочного рішення у справі 28 лютого 2020 р. (т. 1 а.с. 91)
10 серпня 2020 року  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та  адвокатом Біликом Г.І. було подано заяву про перегляд заочного рішення у справі, з посиланням на обставини сплати заборгованості. (т. 1 а.с. 96)
Заочне рішення судом першої інстанції було скасовано, справу призначено у загальному порядку.
Крім того, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та адвокатом Біликом Г.І. також було подано заяву про зупинення виконавчого провадження та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. (т. 1 а.с. 136)
За таких обставин, колегія суддів вважає доведеними факти щодо прийняття відповідачами участі у розгляді справи, що також підтверджується і протоколом судового засідання про участь адвоката відповідачів в судовому засіданні 15.10.2020 р. (т. 1 а.с. 201)
З заявою про застосування строків позовної давності ані відповідачі, ані їх адвокат до суду першої інстанції не звертались, хоча брали участь у розгляді справи.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апелянтами причин, що об`єктивно не залежали від них, для подання заяви про застосування строків позовної давності до суду апеляційної інстанції, не вказано, у зв`язку з чим відсутні підстави для прийняття такої заяви та наданню їй оцінки.
Крім того, апеляційний суд звертаю увагу апелянтів на те, що сума заборгованості, що підлягає стягненню це сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 813, 02 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильності визначення вказаної суми відсутні.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.
Керуючись ст.ст. 7, 368, 369, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -
 
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.  
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених положеннями ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач:                                
 
Судді: