Справа № 415/5610/17 
Провадження № 22-ц/810/503/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2021 року  м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.
за участю секретаря судового засідання Залюшний О.Г.
учасники справи:
позивач  Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач ОСОБА_1 ,
представник відповідача адвокат Стародубцева Лариса Олексіївна
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Калмикової Ю.О. в м. Лисичанськ Луганської області,
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.08.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Щодо змін кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і банком - договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладені договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредиту у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У порушення ст.ст. 509, 526, 1054ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до п. 1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або в установленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2017 року має заборгованість 33813,17 грн., яка складається з наступного: 3576,99 грн. – заборгованість за кредитом; 28149,84 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. – штраф (фіксована частина) та 1586,34 грн. – штраф (процентна складова).Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. 
На підставі викладеного, після зменшення позовних вимог, представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.08.2011 року у розмірі 14233,13 грн., що складається з: 3576,99 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8135,38 грн. заборгованість за відсотками, 2520,76 грн. заборгованість з пені та понесені позивачем судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19 квітня 2021 року в позовних вимогах АТ КБ «Приватбанк» відмовлено. 
Мотивуюче таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява позичальника від 15.08.2011 року не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту. Згідно з наданим позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15.08.2011 року, останній платіж відповідач здійснив 21.06.2014 року. За таких обставин, перебіг позовної давності за вказаним кредитним договором  починається з моменту коли банк міг  та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, тобто перебіг позовної давності  почався з моменту останнього платежу ОСОБА_1 по кредиту, тобто з 21.06.2014 року. АТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 – ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, визначений ст. 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов договору від 15.08.2011 року закінчився. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У заяві позичальника від 15.08.2011 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Аналізуючи постанову Верховного Суду від 15.01.2021 року, справа № 494/366/19, провадження № 61-2084св20 суд першої інстанції вважав, що перебіг позовної давності  почався з моменту останнього платежу по кредиту. Зокрема  у вказаній справі, судом було встановлено, що сторонами було погоджено правила користування платіжною карткою, відповідно до яких  граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Доводи апеляційної скарги 
Не погоджуючись з таким рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін про сплату процентів, з огляду на те, що в анкеті-заяві позичальника, (що додана до позовної заяви), зазначена базова % ставка 2.5 % на місяць або 30% річних. Разом з тим у анкеті-заяві позичальника зазначено валюта картки, номер кредитної картки тип картки тощо. Крім того, суду першої інстанції надана довідка про умови кредитування, яка власноруч підписана відповідачем. У вказані довідці також зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (2.5 % на місяць або 30% річних). Крім цього, сторонами узгоджено розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок нарахування неустойки тощо В кінці довідки зазначено що клієнт з фінансовими умовами надання кредитки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений (а). Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Проте суд першої інстанції, на думку скаржника не прийняв це до уваги, не дослідив надані позивачем докази та дійшов передчасного висновку про часткову відмову у задоволенні позову. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме "Умови та правилами надання банківських послуг" та "Тарифи Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в AT КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди Відповідача, дія Договору підтверджується фактом користування Відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. Так відповідно до виписки з карткового рахунку, що додається, Відповідач здійснював активно користувався картками а саме здійснював розрахунки за рахунок кредитних коштів, а також часткове погашення заборгованості, що є неможливим без надання картки. Отже Відповідач активно користувався кредитною платіжною карткою. Відповідно до ч. 2. ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Відмовляючи у позові на думку скаржника суд першої інстанції припустив порушення зазначених норм матеріального права. Як вбачається з анкети-заяви позичальника сторони узгодили розмір базової % ставки. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Скаржник вважає, що виконав умови договору та у виписці по рахунку, що міститься в матеріалах справи проінформував Відповідача про зміну відсотків по кредиту. Натомість, відповідач не звертався до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував робити зняття та погашення коштів, а отже Відповідач прийняв нові Тарифи та погодився з іх зміною. Зокрема, скаржник посилаючись на думку Верховного суду України, якщо боржник сплачує відсотки за новою ставкою, то пропозицію треба вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи ч.ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України (навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника), оскільки фактичні дії вказують на прийняття пропозиції. Скаржник вважає, що суд зробив цілком помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з процентів по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права, а саме якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості за процентами, то на думку скаржника суд повинен був надати свій розрахунок. Оскільки, судом першої інстанції цього не було зроблено, вважаємо, суд ухилився від своїх прямих обов`язків, зокрема, від здійснення правосуддя. Скаржник вважає, що місцевий суд оскарженим рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому — порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.
Відзив на апеляційну скаргу 
19 липня 2021 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , мотивуючи який остання зазначає, що відповідно до ст.ст. 207,253,256,257,ч.2 ст.258,ч.1 ст.259,266 ЦК України, позиції у постановах Верховного Суду від 04.11.2015р. у справі №6-1926-цс15, Великої Палати Верховного Суду від 04.11.2015 р. у справі №14-131цс19, Верховного Суду від15.01.2021 року у справі №494/366/19, анкета – заява від 15.08.2011 року не містить встановленого графіку погашення кредиту, та не вказано кінцевого терміну погашення кредиту, згідно з розрахунком заборгованості за договором №б\н від 15.08.2011 року, наявного в матеріалах даної справи, остання банківська операція (платіж) відбулася-21.06.2014 року, а до суду за захистом своїх прав та інтересів скаржник звернувся лише 18.09.2017 року, що відповідач по справі вважає з порушенням строків позовної давності.
Від апелянта надійшли клопотання та пояснення в порядку ст.43 ЦПК України.
Щодо явки сторін.
Сторони належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. В судове засідання не з`явились. Клопотань про розгляд справи в іншому провадженні або про відкладення розгляду справи не надходило. Від апелянта надійшли клопотання та пояснення в порядку ст.43 ЦПК України. Судова колегія вирішила розглянути справу за наявними матеріалами.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегією суддів встановлено, що згідно з договором № б/н від 15.08.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідно до п. 9.12 Умов, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.
Відповідно до п. 6.5 Умов, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором.
Відповідно до п. 3.2, 3.3 Умов, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.
Відповідно до п. 6.4 Умов, позичальник зобов`язується при незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів банку, звернутися до банку для розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.
Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 0 від суми позову. 
Згідно з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15.08.2011 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_3 становить 33 813,17 грн..
Згідно з довідкою, наданою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_3 15.08.2011 кредитний ліміт 300,00 грн., 15.08.2011 – 3900,00 грн., 06.10.2014 – 3580,00 грн., 14.10.2014 – 3580,00 грн., 17.01.2020 – 0,00 грн.
Згідно з довідкою, наданою АТ КБ «ПриватБанк» Мухіній Н.В. надано наступні кредитні картки: номер картки НОМЕР_1 дата відкриття 15.08.2011 термін дії 05/15, номер картки НОМЕР_2 дата відкриття 22.10.2013 термін дії 08/17. Судова колегія звертає увагу на ту обставину , що звернення позивача до суду відбулось 18.09.2017 року, що свідчить про своєчасність звернення позивача до суду.
Відповідач  ОСОБА_3 так само підписала Анкету-заяву та довідку з умовами кредитування та лише після письмового узгодження кредитного договору на встановлених умовах — сплата відсотків за користування кредитним коштами в розмірі 2.5 % на місяць 30 % річних, що відповідає вимогам ст.ст.633, 634 ЦК України, отримала кредитну картку. 
Виходячи з умов розумності, справедливості та диспозитивності судочинства,  ОСОБА_3 користувалась кредитними коштами банку в межах укладеного договору, багато років поспіль, проводила сплату відсотків в розмірі обумовленому в договорі, не висуваючи жодних заперечень або питань щодо розміру заборгованості, про що свідчать матеріали подані скаржником як до позовної заяви так і до матеріалів апеляційної скарги.
Аналізуючи постанову Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 провадження №61-9618cb19 колегією суддів було досліджено виписку по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами. Так встановлено, що  ОСОБА_3  користувалась усіма перерахованими картками, зазначене підтверджує виписка з рахунку Відповідача.
Згідно анкети заяви та довідки узгоджена відсоткова ставка з  ОСОБА_3  складає 2,5 % на місяць, 30% на рік.
Виходячи з диспозитовності заявлених вимог скаржника, судова колегія погоджується з наданим розрахунком заборгованості, відповідно до якого відсоткова ставка змінена з 01.09.2014 р, таким чином відсотки з моменту підвищення та до строку закінчення картки 31.08.2017 р за первинною відсотковою ставкою будуть складати: 3576,99 грн тіло кредиту (саме це тіло заявлено у позові на дату подання позовної заяви); дні прострочення з 01.09.2014 по 31.08.2017 р - 1077 дні відсоткова ставка 30\360=0,0833%. Таким чином загальні відсотки які підлягають стягненню згідно узгодженої первинної відсоткової ставки складають 3576,99*0,0833%*1077 = 3209,46 грн . 
За правилами частини другої статті 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами." Відповідач не заперечує факт отримання кредитної картки, документом первинного бухгалтерського обліку - Випискою, підтверджено факт користування саме кредитними коштами та факт сплати заборгованості Відповідачем, отже договірні відносини між сторонами безперечно існують.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України , істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 526 ЦК України , зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 2  статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з  статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з заявою позичальника від 15 серпня 2011 року, зазначена процентна ставка зазначена, умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів льготного періоду - вони містять підпис відповідача, тобто остання повідомлена банком про умови кредитування за договором б/н від 15.08.2011 року.
Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року № -82цс16.
З урахуванням змісту наведених норм, умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки за кредитом та процедура підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.
Разом з тим, матеріали справи не містять згоди відповідача на збільшення процентної ставки за кредитом з 30% до 42% річних, скріпленої його підписом, доказів, що останній був у спосіб, встановлений умовами договору, повідомлений про зміни процентних ставок за користування кредитним коштами, а тому позивач не мав правових підстав для нарахування процентів за підвищеними ставками.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором позивач просить стягнути(судовою колегією виходячи з вищенаведеного розрахунку вирішено стягнути на користь позивача) на його користь заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 3209,46 грн.
Доводи відповідача зазначені у відзиві на апеляційну скаргу стосуються того, що анкета заява не містить встановленого графіку погашення кредиту та не вказано кінцевого терміну погашення кредиту, останній платіж відповідача відбувся 21.06.2014 року а звернення до суду 18.09.2017 року. Судова колегія звертає увагу відповідача на Постанову Верховного Суду від 27.02.2019 року по справі №743/150/17 відповідно до якого перебіг позовної давності починається, щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а строк на який посилається відповідач стосується місячних платежів після несплати чергового платежу, тому судова колегія не може прийняти зазначені пояснення відповідачки до уваги.
З урахуванням встановлених судом обставин та враховуючи наявність невиконаного зобов`язання перед банком щодо повернення кредитних коштів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також заборгованість по процентам за користування кредитом з врахуванням суми погашення за кредитом, розміру заборгованості за кредитом, базової процентної ставки 30% (2,5% на місяць) у розмірі 3029,46 грн..
Разом з тим, вимоги апеляційної скарги стосуються скасування рішення місцевого суду в частині незадоволених позовних вимог, повністю. Судова колегіяі приймає до уваги заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (а.с.5 т.2) та зазначає про відмову в задоволенні позовних вимог по просроченим відсоткам та заборгованості по пені виходячи з наступних обставин.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція, до якого належить м. Сєвєродонецьк Луганської області.
Згідно з довідкою Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку № 4088 від 10.04.2020 року відповідач ОСОБА_1 з 18.10.2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим суд доходить висновку про те, що на дані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з доводами апелянта та вважає за необхідне рішення суду першої інстанції у відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині відмови в стягненні на користь АТ КБ «Приватбанк» тіла кредиту та відсотків за користування кредитом необхідно скасувати та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 15.08.2011року в розмірі 6786 грн 45 коп., що складається з: тіла кредиту в розмірі 3576 грн 99 коп. та відсотків за користування кредитом в розмірі 3209 грн 46 коп..
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.Згідно із ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 762 грн 88 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1144 грн 32 коп., а всього 1907 грн 20 коп.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 376, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.
Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»(код ЄДРПОУ 14360570, МФО №305299, ІПН: 143605704021, зареєстроване за адресою: вул. Грушевського 1Д, м. Київ) заборгованість за кредитним договором б/н від 15.08.2011року в розмірі 6786 (шість тисяч сімсот вісімдесят шість) грн 45 коп., що складається з: тіла кредиту в розмірі 3576 (три тисячі п`ятсот сімдесят шість) грн 99 коп. та відсотків за користування кредитом в розмірі 3209 (три тисячі двісті дев`ять) грн 46 коп..
В решті позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН:  НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»(код ЄДРПОУ 14360570, МФО №305299, ІПН: 143605704021, зареєстроване за адресою: вул. Грушевського 1Д, м. Київ) судовий збір у розмірі 1907  (одна тисяча дев`ятсот сім) гривень 20 копійок .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Дата складання повного тексту постанови – 20 липня 2021 року.

Головуючий

Судді