Ухвала
 
29 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 759/16161/20
провадження № 61-12397ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:   Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В., 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати факт того, що на цей час IV скликання Верховної Ради України не склало свої повноваження.
 
Святошинський районний суд м. Києва ухвалою від 28 вересня 2020 року відмовив у відкритті провадження у справі.
 
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
 
Київський апеляційний суд ухвалою від 12 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва                            від 28 вересня 2020 року відмовив. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року залишив без руху та надав строку для усунення недоліків десять днів з дня вручення копії ухвали, а саме - для сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 420,40 грн, і розяснив заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
Київський апеляційний суд ухвалою від 04 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року визнав неподаною та повернув заявнику.
 
26 липня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами електронного поштового зв`язку із застосуванням електронного цифрового підпису до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами порушено норми Конституції України, пункт 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і процесуального права, а також обмеження його права на доступ до суду.
 
У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року необхідно відмовити з таких підстав.
 
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. 
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Враховуючи викладене, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження не підлягає касаційному оскарженню, так як вона не була предметом апеляційного перегляду по суті, тому у відкритті касаційного провадження в цій частині необхідно відмовити з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року необхідно відмовити з таких підстав.
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Статтею 356 ЦПК України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.
 
Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
 
Виходячи зі змісту статей 185, 357 ЦПК України, у разі невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року залишено без руху з підстав невідповідності апеляційної скарги вимогам статті 356 ЦПК України, зокрема, у зв`язку з несплатою заявником судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 420,40 грн.
 
У жовтні 2020 року на виконання вимог вказаної вище ухвали, ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій зазначив, що більша територія України окупована анархічними структурами злочинців, Крим окуповано РФ, схід України окуповано не відомо ким, тому на підставі пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», так як територія України окупована, судовий збір не справляється відповідно до пільг, передбачених Законом України «Про судовий збір».
 
Згідно з частиною шостою статті 185 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
 
Апеляційний суд встановивши, що ОСОБА_1 не виконано вимоги ухвали Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року та не усунуто вказані в ній недоліки, правильно застосувавши положення статей 185, 356, 357 ЦПК України, а також Закону України «Про судовий збір», дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги заявнику, не порушивши при цьому право                 ОСОБА_1 на доступ до суду.
 
Суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що заявник не звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки заява про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що на цей час IV скликання Верховної Ради України не вчинило реєстраційні дії щодо «Верховна Рада України», внаслідок чого - не склали свої повноваження, як того вимагає Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», подана ним не у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
 
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала Київського апеляційного суду                    від 04 листопада 2020 року є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.
 
Оскільки, аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року є необґрунтованою, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
 
При цьому, Верховний Суд враховує, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, тому порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відсутні.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Керуючись пунктом 2 частини першої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
                                             
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва                              від 28 вересня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев 
 
В. С. Жданова
 
                                                                                                                      Є. В. Коротенко