ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7203/21 Справа № 214/4179/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/4179/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
заявниця - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 та його  представника адвоката Ольховської Марини Миколаївни на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2021  року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 31 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

28 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа – ОСОБА_2 .
Вимоги заяви мотивовано тим, що з березня 2013 року по 2021 рік вона перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 , з яким мають двох малолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
З вересня 2018 року вони, разом із дітьми проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належав покійному батькові заінтересованої особи у справі. 
Із вересня 2019 року між нею та ОСОБА_2 почали погіршуватись відносини, він практично не проживав із родиною, оскільки розпочав стосунки з іншою жінкою, які не приховував, ані від неї, ані від спільних малолітніх дітей. 
Під час візитів ОСОБА_2 застосовував домашнє насильство по відношенню до заявниці ОСОБА_1 , яке полягало у фізичній, психологічній і економічній формі. 
Фізичне насильство по відношенню до неї полягало у нанесенні їй ударів по тілу та обличчю, нанесенні ляпасів, штовханні, тяганні за волосся по будинку та вириванні волосся. Психологічне насильство виражалось у приниженні її честі та гідності, залякуванні фізичною розправою, образах нецензурними словами. 
Економічне насильство виражалось у фактичному позбавленні доступу до житла, одягу та особистих речей, яке триває до тепер. 
Психологічне насильство по відношенню до малолітніх дітей проявлялось у приниженні заявниці в очах дітей, як матері, шантажу та маніпуляціях, запевненні дітей, що заявниця нібито від них відмовилась. Також, діти систематично ставали свідками фізичного та психологічного насильства ОСОБА_2 по відношенню до їх рідної матері – ОСОБА_1 , перешкоджанні старшому синові Макару заходити до будинку, утриманні особистих речей дітей та заявниці, у тому числі й одягу. Домашнє насильство ОСОБА_2 щодо неї відбувалось на очах сторонніх людей, малолітніх дітей, а відтак діями останнього дітям було завдано психологічного насильства. 
Кременчуцьким РУП ГУНП в Полтавській області ведеться досудове розслідування кримінального провадження №12021175500000410 від 24.03.2021 року відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. 
Таким чином, у результаті пережитого домашнього насильства, заявниця зазнала психологічного насильства, ситуація, що склалась є психотравмуючою, як для неї так і для її дітей. Вказані дії домашнього насильство з боку ОСОБА_2 спричинили заявниці та її малолітнім дітям страждань та завдали значної моральної (немайнової) шкоди, що підтверджується висновком експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/117-21/4616-ПС від 28.04.2021 року. Так, у заявниці наявний стійкий острах, що ОСОБА_2 продовжить вчиняти щодо неї домашнє насильство фізичної, психологічної та економічної форми і діти знову будуть свідками цього. Наразі діти потребують психологічної підтримки та захисту від протиправних дій батька. У зв`язку з тим, що діти були свідками домашнього насильства досі спостерігаються негативні наслідки, зокрема: діти можуть «впісятись» у самий несподіваний момент, перебуваючи на вулиці, молодший син ОСОБА_5 почав заїкатись, діти бояться спати поодинці, стали менше гуляти з іншими дітьми. Так само заявниця потребує захисту, оскільки досі боїться, що ОСОБА_2 виконає свої погрози, оскільки їй відомо, що ОСОБА_2 має зареєстровану зброю. Наявність кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , цивільних проваджень щодо визначення місця проживання дітей у суді та стягнення аліментів (позов був поданий за ініціативою заінтересованої особи) тільки підвищує ризик того, що вона та її діти можуть знову зазнати домашнього насильства, а тому потребують захисту від держави.
Посилаючись на викладене, просила суд: видати стосовно ОСОБА_2 обмежувальний припис на 6 (шість) місяців, яким покласти на нього наступні заходи тимчасового обмеження його прав: обмеження спілкування ОСОБА_2 з постраждалими дітьми – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання ОСОБА_1 та малолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_2 , місця навчання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №261» комбінованого типу» КМР, розташованого за адресою: Кривий Ріг, вул. Спаська, 6-а, місця навчання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: КЗШ І-ІІІ ступенів №21 КМР, розташованої за адресою: вул. Спаська, 8А та місця частого відвідування ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 (адреса проживання матері заявниці); заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 особою або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2021  року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису – задоволено.
Видано обмежувальний припис, яким протягом шести місяців, а саме з 31 травня 2021 року по 30 листопада 2021 року:
-обмежено спілкування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з постраждалими дітьми – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 
-заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, наближатись на відстань 50 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_2 , місця навчання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №261» комбінованого типу» КМР, розташованого за адресою: Кривий Ріг, вул. Спаська, 6-а, місця навчання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: КЗШ І-ІІІ ступенів №21 КМР, розташованої за адресою: вул. Спаська, 8А та місця частого відвідування ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 (адреса проживання матері заявниці);
-заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; 
-заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , направлено до Відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік.
Роз`яснено, що рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та його  представник адвокат Ольховська М.М. просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не було повідомлено про час та місце розгляду справи, не було направлено на його адресу заяву ОСОБА_1 , разом з доказами на її обґрунтування та ухвалою про відкриття провадження по даній справі, що позбавило його можливості надати суду першої інстанції всі наявні докази на спростування доводів заявниці. 
Зазначає, що основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», яким, серед іншого, визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необгрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого із батьків. Такої позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18.
Крім того, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, й, відповідно до п.п. 1 п. 18 Порядку формування, ведення та доступу до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, затвердженого постановою КМУ від 20 березня 2019 року №234, підставою для внесення до реєстру відомостей про постраждалу особу є отримання реєстратором Реєстру заяви чи повідомлення про вчинення насильства, а на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду, в матеріалах справи були відсутні дані про те, що ОСОБА_2 перебуває на профілактичному обліку на підставі заяви від потерпілої особи.
Також, посилається й на те, що зареєстрованим місцем проживання малолітніх дітей є місце проживання батька – ОСОБА_2 , тоді як заявниця зареєстрована за іншою адресою, й станом на 05 березня 2021 року, діти проживали разом з батьком, що встановлено ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 05.03.2021 року. Наразі між сторонами існує спір про місце проживання дітей, який розглядається Автозаводським районним судом м.Кременчука, який у зазначеній ухвалі від 05.03.2021 року дійшов висновку, що ОСОБА_1 не було доведено те, що поведінка ОСОБА_2 щодо вирішення питання про участь матері у вихованні дітей є пасивною, що свідчило б про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зобов`язання вчинити певні дії. На переконання апелянта, даною ухвалою суду не встановлено, що поведінка батька відносно дітей чи відносно матері дітей є протиправною.
Не погоджується ОСОБА_2 й з висновками суду щодо наявності економічного насильства, оскільки він, навпаки, вчиняє дії щодо дарування дітям по Ѕ частці кожному житлової квартири, яка належить йому на праві приватної власності, у зв`язку з чим 14 квітня 2021 року звернувся із письмовою заявою до Міського голови м.Кременчука для надання дозволу на укладення договору дарування квартири, а 27.04.2021 року звернувся до ОСОБА_1 із пропозицією з`явитися до нотаріуса та надати згоду на укладення договору дарування, однак остання ухилилася від надання згоди.
ОСОБА_1 заявляє, що ОСОБА_6 проживає з нею з 23 березня 2021 року, а ОСОБА_5 - з 27 березня 2021 року, однак нею не надано суду доказів про те, що з моменту, коли діти почали проживати з нею (окремо від батька), ОСОБА_2 вчиняв щодо них чи щодо ОСОБА_1 будь-які протиправні дії чи погрожував вчинити такі дії. При цьому, у квітні-травні 2021 року, після того як діти почали проживати з матір`ю, ОСОБА_2 перераховував ОСОБА_1 грошові кошти, що свідчить про те, що він піклується про дітей, тоді як ОСОБА_1 умисно, з метою нанесення шкоди моральному стану дітей та погіршення стосунків батька із синами, перешкоджає цьому.
Доказом того, що ОСОБА_2 не наносив моральної шкоди дітям є характеристики останніх, надані дитячим практикуючим психологом ОСОБА_7 , згідно яких діти схильні до батька та переживають травму через те, що батьки посварилися, тобто у зв`язку із стосунками батьків, а не через відношення до них батька ОСОБА_2 . Крім того, постановою слідчого від 21.05.2021 року по кримінальному провадженню №12021175500000410 від 24.03.2021 року відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, було відмовлено у визнанні малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 потерпілими.
Згідно листа від 24.02.2021 року «Про надання інформації», за підписом т.в.о. начальника полковника поліції Жука І., відповідно до обліково-реєстраційної документації Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області від ОСОБА_1 , в період з березня 2020 року по лютий 2021 року, зареєстровано сім повідомлень, по чотирьом із яких були відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України, а по іншим на час надання цієї відповіді питання щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вирішено. Апелянт вважає, що факт неоскарження таких дій поліції з боку ОСОБА_1 вказує на безпідставність її заяв та на відсутність у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення чи вчинення ним інших протиправних дій відносно заявниці.
ОСОБА_2 вважає, що оскаржуване судове рішення порушує його права, як сторони у цивільній справі про визначення місця проживання дітей, на участь у судових засіданнях у яких бере участь ОСОБА_1 та на самостійне залучення експерта, якому з урахуванням предмета спору буде необхідна участь дітей. Крім того, триває розгляд по кримінальному провадженню №12021175500000410 від 24.03.2021 року й оскаржуване судове рішення є перешкодою для реаліції ОСОБА_2 своїх процесуальних прав у даному провадженні.
Крім того, після відкриття апеляційного провадження, ОСОБА_2 надано суду апеляційної інстанції, як доказ у справі, рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №740 від 11 червня 2021 року «Про надання дозволу на вчинення правочину щодо майна від імені малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 », яким дано дозвіл на вчинення правочину, за яким вони отримають у власність по Ѕ частці квартири АДРЕСА_4 , та, одночасно, заявлено клопотання про поновлення строку для подання цього доказу, оскільки раніше він не міг бути отриманий з незалежних від ОСОБА_2 обставин, в прийнятті якого колегією суддів відмовлено.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача,   представника заінтересованої особи ОСОБА_2  – адвоката Ольховську М.М., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, заявницю ОСОБА_1  та її представника адвоката Бугаєць Т.І., які, кожна окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін,    перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив із того, що дії ОСОБА_2 підпадають під ознаки фізичного та психологічного насильства щодо ОСОБА_1 та їх спільних малолітніх дітей, а також існує вірогідність продовження чи повторного вчинення ним дій, що можуть спричинити настання більш тяжких наслідків ніж ті, що мають місце.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга заінтересованої особи ОСОБА_2 та його представника адвоката Ольховської М.М. обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.
Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.
Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.
Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка не є обов`язковою.
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Згідно ч. 9 ст. 218 ЦПК України, суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
Як вбачається з матеріалів справи, відкривши провадження у справі та призначивши справу до розгляду в межах строків, визначених статтею 350-5 ЦПК України, суд першої інстанції, володіючи інформацією щодо засобів зв`язку ОСОБА_2 та його електронної пошти (а.с. 1), не вчинив ніяких дій щодо повідомлення заінтересованої особи ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, й доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та заслуговують на увагу.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Право заінтересованої особи ОСОБА_2 знати про час і місце судового засідання, що є складовою права на доступ до правосуддя, передбачене статтею 6 Конвенції, в даному випадку було дотримано не у повній мірі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності заінтересованої особи ОСОБА_2 без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі – Закон).
Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що, згідно Свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Малолітні діти з березня 2021 року проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 
24.03.2021 року за заявою ОСОБА_1 Кременчуцьким РУП ГУНП в Полтавській області розпочато досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12021175500000410 відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.
ОСОБА_1 визнано потерпілою у вищевказаному кримінальному провадженні.
02.04.2021 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.
В рамках кримінального провадження №12021175500000410 було проведено судову психологічну експертизу, за результатами якої надано Висновок експерта №СЕ-19/117-21/4616-ПС від 28.04.2021 року, згідно якого у ОСОБА_1 наявні негативні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, а саме виражена тривожність, депресивні прояви, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок домашнього насильства, ситуація, що досліджується за справою є психотравмувальною для ОСОБА_1 та останній завдані страждання.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 дійсно існують конфлікті відносини, які часто переростають у сварки. З`ясування стосунків між подружжям несе негативні наслідки для їх малолітніх дітей. Погрози та слова кривдника ОСОБА_2 заявниця ОСОБА_1 сприймає реально та мають місце діяння ОСОБА_2 , які доводять те, що він може завдати шкоди, як фізичному так і психічному здоров`ю останньої.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису є обґрунтованою та факт домашнього насильства з боку кривдника ОСОБА_2 підтверджений матеріалами справи та остання була визнана потерпілою у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.
Не приймаються колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що, згідно листа від 24.02.2021 року «Про надання інформації», за підписом т.в.о. начальника полковника поліції Жука І., відповідно до обліково-реєстраційної документації Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області від ОСОБА_1 , в період з березня 2020 року по лютий 2021 року, зареєстровано сім повідомлень, по чотирьом із яких були відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України, а по іншим на час наданні цієї відповіді питання щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вирішено, у зв`язку з чим апелянт вважає, що факт неоскарження таких дій поліції з боку ОСОБА_1 вказує на безпідставність її заяв та на відсутність у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення чи вчинення ним інших протиправних дій відносно заявниці.
Навпаки, надані апелянтом докази про неодноразові звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу домашнього насильства, підтверджують всі доводи останньої про її неодноразове звернення за допомогою до правоохоронних органів та відсутності з їх боку належного, на її думку, реагування (а.с. 3).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.
Як встановлено судом, малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були свідками сварок батьків та ОСОБА_2 , у їх присутності, вчиняв фізичне насильство по відношенні до їх матері ОСОБА_1 , що зафіксовано у заяві про кримінальне правопорушення (а.с. 23-24), тобто вони є дітьми, які постраждали від домашнього насильства, у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Крім того, апелянт ОСОБА_2 , на підтвердження своїх доводів про те, що він не наносив моральної шкоди дітям, надав суду апеляційної інстанції характеристики останніх, надані дитячим практикуючим психологом ОСОБА_7 , згідно яких діти схильні до батька та переживають травму через те, що батьки посварилися. При цьому, у характеристиці щодо ОСОБА_3 визначено, що «виснаження, яке відчуває хлопчик, стосується, у тому числі, і тяжкості від перебування в непростій сімейній ситуації» (а.с. 105,106), й зазначене, на переконання колегії суддів, підтверджує доводи заявниці про те, що малолітні діти постраждали від домашнього насильства та до теперішнього часу переживають стрес.
Доводи апеляційної скарги про те, що постановою слідчого від 21.05.2021 року по кримінальному провадженню №12021175500000410 від 24.03.2021 року відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, було відмовлено у визнанні малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 потерпілими, правового значення для вирішення даного питання не мають та спростовуються вищевикладеним.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не вчиняв економічне насильство в сім`ї та вчиняє дії щодо дарування дітям по Ѕ частці кожному житлової квартири, яка належить йому на праві приватної власності, у зв`язку з чим 14 квітня 2021 року звернувся із письмовою заявою до Міського голови м.Кременчука для надання дозволу на укладення договору дарування квартири, а 27.04.2021 року звернувся до ОСОБА_1 із пропозицією з`явитися до нотаріуса та надати згоду на укладення договору дарування, однак остання ухилилася від надання згоди, колегією суддів не приймаються, оскільки такі дії вчинено останнім після того, як 24.03.2021 року, за заявою ОСОБА_1 , Кременчуцьким РУП ГУНП в Полтавській області розпочато досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12021175500000410 відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що, у квітні-травні 2021 року, після того як діти почали проживати з матір`ю, ОСОБА_2 перераховував ОСОБА_1 грошові кошти, що свідчить про те, що він піклується про дітей, тоді як ОСОБА_1 умисно, з метою нанесення шкоди моральному стану дітей та погіршення стосунків батька із синами, перешкоджає цьому, колегією суддів відхиляються, адже, утримання дітей є обов`язком їх батьків та надання грошових коштів не спростовує факту того, що ОСОБА_2 у присутності дітей вчиняв протиправні дії по відношенню до їх матері.
Не приймаються колегію суддів й доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване судове рішення порушує права ОСОБА_2 , як сторони у цивільній справі про визначення місця проживання дітей, на участь у судових засіданнях у яких бере участь ОСОБА_1 та на самостійне залучення експерта, якому з урахуванням предмета спору буде необхідна участь дітей, а також те, що триває розгляд по кримінальному провадженню №12021175500000410 від 24.03.2021 року й оскаржуване судове рішення є перешкодою для реалізації ОСОБА_2 своїх процесуальних прав у даному провадженні. 
Згідно ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.
Системний аналіз правил наведеної норми права свідчить про те, що суди, визначаючи строк обмежувального припису, враховують наявність ризиків чинення кривдником насильства відносно постраждалої особи, ймовірність продовження чинення такого насильства.
У кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази.
Також, судам необхідно враховувати достатність та дієвість визначеного строку. В оцінці поданих учасниками справи доказів суди керуються внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні таких доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Зазначене є результатом оцінки, що являє собою твердо сформовану думку щодо певного факту чи обставини справи та істинності висновків суду щодо них.
Враховуючи наявні матеріали справи та принцип пропорційності, колегія суддів дійшла висновку, що обмежувальний припис ОСОБА_2 має бути видано на шість місяців, початок перебігу якого має обраховуватися з для ухвалення оскаржуваного рішення суду, а саме з 31 травня 2021 року.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису. 
Рішення про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , у порядку ст. 350-8 ЦПК України, підлягає направленню до Відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік.
Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 та його  представника адвоката Ольховської Марини Миколаївни – задовольнити частково.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2021  року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Заяву ОСОБА_1  про видачу обмежувального припису – задовольнити частково.
Видати обмежувальний припис, яким протягом шести місяців, а саме з 31 травня 2021 року по 30 листопада 2021 року:
- обмежити спілкування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з постраждалими дітьми – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, наближатись на відстань 50 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_2 , місця навчання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №261» комбінованого типу» КМР, розташованого за адресою: Кривий Ріг, вул. Спаська, 6-а, місця навчання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: КЗШ І-ІІІ ступенів №21 КМР, розташованої за адресою: вул. Спаська, 8А та місця частого відвідування ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 (адреса проживання матері заявниці);
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; 
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , направити до Відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: