П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  824/540/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маренич І.В.   
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
07 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцака Івана Григоровича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцака Івана Григоровича, у якому просив :
- визнати дії начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцака Івана Григоровича (далі - відповідач) з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, щодо невиплати йому надбавки за заміщення протиправними та зобов`язати вчинити перерахунок і виплату 50% відсотків посадового окладу за виконання обов`язків завідувача сектору в сумі по 3 150,00 грн. за лютий, березень та квітень місяці 2020 року;
- визнати дії начальника Управління ОСОБА_2 при зменшенні йому відсотків премії та відсотків надбавки за інтенсивність протиправними та зобов`язати вчинити перерахунок зменшених відсотків до середньо визначених по Управлінню за лютий, березень та квітень місяць 2020 року.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що спірні правовідносини виникли, оскільки позивач не погодився з діями начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області ОСОБА_2 щодо невиплати йому надбавки за заміщення в розмірі 50% відсотків посадового окладу за виконання обов`язків завідувача сектору в сумі по 3 150,00 грн. за лютий - липень 2020 року.
Встановлено, що ОСОБА_1 з 19.11.2015 року працює на посаді головного спеціаліста юрисконсульта сектору юридичного забезпечення Управління Держпраці у Чернівецькій області.
Наказом від 18.01.2019 року №09-к звільнено ОСОБА_3 з посади завідувача сектору юридичного забезпечення Управління Держпраці у Чернівецькій області відповідно до п. 1.2 ст. 41 Закону України "Про державну службу" з 21.01.2019 року в порядку переведення для подальшої служби в Чернівецькій міській раді.
У відповідності до ч. 1ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Закон України "Про державну службу" визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях (далі - Закон № 889-VIII).
Відповідно приписів п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону № 889-VIII суб`єктом призначення є державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону № 889-VIII державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби та рангу.
Відповідно ч. 7 ст. 31 Закону № 889-VIII з метою безперебійного функціонування державного органу одночасно з прийняттям рішення про оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби до призначення особи на таку посаду суб`єкт призначення може прийняти рішення, зокрема, про тимчасове покладення виконання обов`язків за вакантною посадою керівника самостійного структурного підрозділу на одного із державних службовців, які працюють у відповідному структурному підрозділі державного органу.
Відповідно до ст. 50 Закону № 889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Частиною 2 статті 50 Закону № 889-VIII передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).
Так, згідно ч.ч. 3, 4 ст. 52 Закону № 889-VIII, виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця встановлюється керівником державної служби державному службовцю за поданням його безпосереднього керівника у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця. Виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби встановлюється керівником державної служби за поданням безпосереднього керівника державним службовцям, між якими здійснено розподіл обов`язків за вакантною посадою, пропорційно додатковому навантаженню за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою.
Строк тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою державної служби не може перевищувати три місяці. На час виконання обов`язків за вакантною посадою державної служби здійснюється виплата, передбачена ч. 4 ст. 52 цього Закону, крім випадку покладення виконання обов`язків на відповідного заступника.
З вищенаведених норм вбачається, що суб`єкт призначення на вакантну посаду державної служби за передбачених ч. 7 ст. 31 Закону № 889-VIII обставин наділений повноваженням щодо тимчасового покладення виконання обов`язків за вакантною посадою керівника самостійного структурного підрозділу на одного із державних службовців, які працюють у відповідному структурному підрозділі державного органу.
Реалізація зазначеного права суб`єктом призначення, згідно припису ч. 8 ст. 31 Закону №889-VIII, має наслідком виплату особі, на яку покладено додаткові обов`язки, виплати, передбаченою ч. 4 ст. 52 Закону № 889-VIII.
Слід зазначити, що норми Закону № 889-VIII щодо проведення зазначеної виплати мають імперативний характер та не залежать від будь-яких інших обставин окрім відповідного рішення суб`єкта призначення на відміну, наприклад, від оплати праці за сумісництвом, передбаченої ст. 102-1 КЗпП України, згідно якої працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки виданої відповідачем від 14.09.2020 року, в Управлінні Держпраці у Чернівецькій області з лютого 2020 року і до даного часу не приймалися накази чи інші розпорядчі акти про покладення на головного спеціаліста юрисконсульта ОСОБА_1 виконання додаткових навантажень зокрема обов`язків завідувача сектору юридичного забезпечення.
Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що твердження позивача, стосовно, того, що він виконує обов`язки завідувача сектору, так як всі накази та документи Управління візуються ним одноособово, як виконуючим обов`язки завідувача не підлягають увазі, оскільки такий функціональний обов`язок прямо передбачений п.п. 2.2, 2.3 Посадової інструкції головного спеціаліста - юрисконсульта сектору юридичного забезпечення.
Враховуючи вищезазначене, судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки на позивача не покладалися жодні додаткові обов`язки, правові підстави для виплат за додаткове навантаження відсутні.
А тому, відсутні правові підстави для висновку про протиправність дій відповідача щодо невиплати йому надбавки за заміщення.
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, відповідно - відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Шидловський В.Б.